Справа № 420/23071/21
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 297 комендатури охорони та обслуговування про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у невиплаті позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 травня 2020 року по 27 жовтня 2021 року, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 травня 2020 року по 27 жовтня 2021 року відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження у відповідності до ст. 12 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Позов та відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року по адміністративній справі № 420/5976/20 позов позивача до відповідача був задоволений та на виконання цього рішення відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період. Повна сума індексації у розмірі 82370,85 грн. була перерахована на його картковий рахунок 28 жовтня 2021 року, про що свідчить виписка по картковому рахунку від 18.11.2021 року. Таким чином позивач вважає, що відповідач повністю розрахувався з ним після звільнення з військової служби не на день цього звільнення, 06.05.2020 року, а лише 28.10.2021 року, що є порушенням чинного законодавства і дає позивачу право звертатися до суду з позовом щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

З відзиву військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 року №774/13/84-13 зазначено, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Виходячи з наведеного, на думку відповідача, на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Також відповідач зазначає, що спеціальним законодавством у спірних правовідносинах є Закон № 2232-XII, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170. При цьому, абзацом третім пункту 242 Положення № 1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Таким чином, у військовому законодавстві гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника (підприємства) у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжувати службу та отримувати грошове забезпечення протягом відповідно часу. Тобто механізм гарантування своєчасного розрахунку при звільненні з військової служби спеціальним законодавством передбачений, цей механізм має свої відмінності, а тому доводи Позивача про неврегульованість спеціальним законом вказаного питання, на думку відповідача, є безпідставними. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач своїм правом, передбаченим абзацом 3 пункту 242 Положення № 1153/2008, не скористався. Відповідач вказує, що компенсація за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена за судовим рішенням, не може здійснюватись за правилами ст. 117 КЗпП України. При звільненні з позивачем був проведений повний розрахунок з дотриманням діючого законодавства. Жодних заперечень щодо розрахунку від Позивача не надходило. Позивач погодився з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2020 року № 99, згідно якого його було розраховано та виключено із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення. Вказаний наказ позивачем оскаржено не було. Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2022 року було залучено у якості другого відповідача 297 комендатуру охорони та обслуговування.

З відзиву 297 комендатури охорони та обслуговування на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає з тих самих підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву військової частини НОМЕР_1 .

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, заперечення відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно витягу із наказу Міністра оборони України №99 від 06.05.2020 року, полковника ОСОБА_1 , начальника розвідки заступника начальника штабу, звільненого наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 26 березня 2020 року №179 у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 підпункту «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 06 травня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду справі №420/5976/20 від 17 лютого 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/5976/21 на картковий рахунок позивача 28.10.2021 року перераховані грошові кошти в розмірі 82370,85 грн.

Позивач вважає, що відповідач тільки 28.10.2021 року остаточно розрахувався з позивачем, проте не виплатив середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільнені, у зв`язку із чим позивач має право на стягнення середнього заробітку за відповідний період затримки розрахунку при звільненні за період з 06.05.2020 року по 27.10.2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, 43 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 47, 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно із ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Суд зазначає, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: «Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум», яка є обов`язковою для суду при вирішенні цього спору.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 420/5976/20, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та на виконання зазначеного рішення Одеського окружного адміністративного суду, на картковий рахунок позивача 28.10.2021 року перераховані грошові кошти в розмірі 82370,85 грн. (а.с.6).

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошового забезпечення.

Таким чином, предметом спору в цій справі є нарахування та виплата роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 06.05.2020 (дати виключення позивача зі списків особового складу військової частини) до моменту остаточного розрахунку 27.10.2021 року.

Відповідно до абз 1-2 п. 7 Порядку № 260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

«Порядок обчислення середньої заробітної плати», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до п. 2 якої її дія поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників. Роз`яснення з питань обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження надаються Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, а у разі коли виплати за середньою заробітною платою провадяться з бюджету або громадських фондів споживання, - за участю Міністерства фінансів і відповідних фондів.

Також, пунктом 1 розділу 1 Порядок № 100 визначено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Отже, з урахування положень ст. 117 КЗпП України, у спірних відносинах підлягає застосовуванню Порядок № 100, як такий що визначає порядок обчислення середньої заробітної плати.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у невиплаті позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 травня 2020 року по 27 жовтня 2021 року.

Разом з тим, суд зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 знаходиться на фінансовому забезпеченні у 297 комендатури охорони та обслуговування, а тому нарахування та виплата грошового забезпечення, здійснюється 297 комендатури охорони та обслуговування.

З урахуванням наведеного, у даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язати 297 комендатуру охорони та обслуговування нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 травня 2020 року по 27 жовтня 2021 року відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), 297 комендатури охорони та обслуговування (вул. Італійський бульвар, 3, м.Одеса, 65012, ) про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у невиплаті позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 травня 2020 року по 27 жовтня 2021 року, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 травня 2020 року по 27 жовтня 2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у невиплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 травня 2020 року по 27 жовтня 2021 року

Зобов`язати 297 комендатуру охорони та обслуговування нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06 травня 2020 року по 27 жовтня 2021 року відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида