Справа № 640/19181/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

03 травня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві заяву громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання, за апеляційною скаргою Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 05.07.2018 № 1/1285-18, зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що оскаржуваним рішенням від 05.07.2018 № 1/1285-18 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживанням в Україні, з метою возз`єднання з сім`єю на підставі підпункту 7 пункту 61 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020 задоволено апеляційну скаргу Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове про задоволення позовних вимог. Визнано протиправним та скасовано рішення № 1/1285-18 від 05.07.2018 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні прийняте т.в.о. начальника ГУ ДМСУ в м. Києві Войналовичем М.В.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути надані документи та прийняти рішення про оформлення (видачу) ОСОБА_1 посвідку на тимчасове проживання в Україні.

В подальшому представник громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Нормативні приписи, закріплені у ч. 1 ст. 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, пп. «ґ» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, згідно з якими в резолютивній частині постанови зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави для висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 235/7638/16-а.

Встановлення судового контролю не є окремою стадією виконавчого провадження, тому суд не вправі зобов`язувати державного виконавця або відповідну посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які не передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права здійснювати примусове виконання рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги аргументи учасника процесу, заява громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про встановлення судового контролю не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 248, 250, 329, 331, 361, 368, 369, 382, КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії щодо повторного розгляду питання щодо видачі посвідки на тимчасове проживання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко