Справа № 420/26206/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, начальника відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області Бойко Максима Валерійовича, начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області Бойчук Володимира Володимировича про визнання протиправною бездіяльність щодо ігнорування запитів на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 21 грудня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, начальника відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області Бойко Максима Валерійовича, начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області Бойчук Володимира Володимировича, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Одеській області, начальника Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області Бойко Максима Валерійовича, начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області Бойчука Володимира Володимировича, щодо ігнорування запитів позивача на отримання інформації, не надання повної інформації та копій документів які містяться в матеріалах перевірки зареєстрованих до ЖЄО №275, 276 від 06.05.2021 року відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області;

- зобов`язати Головне управління національної поліції в Одеській області, начальника Відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області Бойко Максима Валерійовича, начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області Бойчука Володимира Володимировича надати ОСОБА_1 повну інформацію про що зазначено у запитах про надання інформації від 19 вересня 2021 року №5-12, №6-12, №6-12-1, від 07.12.2021 року та 20.12.2021 року та всі копії документів які містяться в матеріалах перевірки внесених до ЖЄО №275, 276 від 06.05.2021 року за заявами позивача;

- постановити окрему ухвалу відповідно до частини 1 статті 249 КАС України і направити її Міністру внутрішніх справ України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідачів із запитом на інформацію №5-12, в якій просив: повідомити про хід розслідування кримінальної справи щодо моїх заяв, зареєстровані, внесені до ЖЄО за №№ 275, 276 від 06.05.2021 у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області; надати повний витяг з ЄРДР, посвідчений належним чином; надати копії процесуальних документів, які прийнято по кримінальним справам, посвідчені належним чином, зареєстровані, внесені до ЖЄО за №№ 275, 276 від 06.05.2021 у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області; повідомити які слідчі дії проведено, процесуальні документи в разі визнання ОСОБА_1 потерпілим, скоєнням злочину позивачу завдано значних збитків, зареєстровані, внесені до ЖЄО за №№ 275, 276 від 06.05.2021 у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області; повідомити чи визнано позивача потерпілим по матеріалах зареєстрованих, внесених до ЖЄО за №№ 275, 276 від 06.05.2021 у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області станом на 28.11.2021 (як заявника, потерпілого і викривача).

Також, позивач вказує, що 20 грудня 2021 року він повторно звернувся до відповідачів з запитом №6/12 в якому просив надати повну інформацію та копії всіх запитуваних матеріалів.

Проте, позивач звертає увагу, що на його адресу надійшов електронний лист №614-Р/494 від 03.12.2021 року, в якому відсутня запитувана позивачем інформація та копії документів, які містяться в матеріалах перевірки.

Таким чином, позивач посилаючись на Закону України «Про доступ до публічної інформації» вважає, що відмова в наданні інформації на запит свідчить, що відповідачі не керуються нормами ч.2 ст.19 Конституції України та протиправно відмовили позивачу в задоволенні запиту на інформацію.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року, позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.160, 161 КАС України. Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року, клопотання Головного управління Національної поліції в Одеській області про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, начальника відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області Бойко Максима Валерійовича, начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області Бойчук Володимира Володимировича про визнання протиправною бездіяльність щодо ігнорування запитів на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено та продовжено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області строк для подання відзиву на позов до 21 лютого 2022 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 березня 2022 року, клопотання Головного управління Національної поліції в Одеській області про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, начальника відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області Бойко Максима Валерійовича, начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області Бойчук Володимира Володимировича про визнання протиправною бездіяльність щодо ігнорування запитів на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено та продовжено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області строк для подання відзиву на позов до 28 березня 2022 року.

Головне управління Національної поліції в Одеській області, начальник відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області Бойко Максим Валерійович, начальник сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області Бойчук Володимир Володимирович відзиви на позовну заяву, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслали. У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 05 травня 2022 року будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області та відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області із запитом на інформацію №5/12, в якому просив:

- повідомити про хід розслідування кримінальної справи щодо заяв, зареєстровані, внесені до ЖЄО за №№ 275, 276 від 06.05.2021 у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області;

- надати повний витяг з ЄРДР, посвідчений належним чином; надати копії процесуальних документів, які прийнято по кримінальним справам, посвідчені належним чином, зареєстровані, внесені до ЖЄО за №№ 275, 276 від 06.05.2021 у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області;

- повідомити які слідчі дії проведено, процесуальні документи в разі визнання ОСОБА_1 потерпілим, скоєнням злочину позивачу завдано значних збитків, зареєстровані, внесені до ЖЄО за №№ 275, 276 від 06.05.2021 у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області;

- повідомити чи визнано позивача потерпілим по матеріалах зареєстрованих, внесених до ЖЄО за №№ 275, 276 від 06.05.2021 у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області станом на 28.11.2021 (як заявника, потерпілого і викривача) (а.с.4-5).

Вищевказаний запит направлено на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8. 9).

Листом від 03 грудня 2021 року за №61.4-Р-494 відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області повідомило позивача, що по кримінальному провадженню №000251 проводиться досудове розслідування сектором дізнання ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області за ч.1 ст.185 КК України, в якому позивач є потерпілим. Також, в листі зазначено, що для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, отримання копій з матеріалів кримінального провадження позивачу необхідно звернутися до сектору дізнання ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області (а.с.6-7).

20 грудня 2021 року позивач повторно звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області, відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області та начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області із запитами на інформацію №6/12 та №6/12-1, в яких просив надати запитувану інформацію та копії документів (а.с.10-11, 13-14).

Вищевказані запити направлені на електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12, 15).

Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо не надання повної інформації та копій документів, які містяться в матеріалах перевірки, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття».

Відповідно до ст. 6 Конвенції «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Тобто, під публічною інформацією розуміється вся інформація, якою володіє суб`єкт владних повноважень та яка є відображеною та задокументованою будь-якими засобами та на будь-яких носіях.

Стаття 5 Закону Закон №2939-VI гарантує, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

При цьому, Закон №2939-VI містить чіткі гарантії захисту прав заявника при розгляді розпорядником публічної інформації запиту на отримання публічної інформації та унеможливлює зловживання розпорядником публічної інформації своїм правом на обмеження у доступі до такої інформації.

Згідно п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Так, згідно із ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Стаття 6 Закону № 2939-VI визначає види публічної інформації з обмеженим доступом, а саме:1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону № 2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що таємна інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачувану законом таємницю.

Вказана інформація є публічною, але оскільки вона є таємною, то доступ до неї обмежений. Разом із цим логічним є висновок, що публічною також є інформація, яка містить таємницю досудового розслідування.

Тобто, в розумінні цього Закону до публічної інформації віднесено інформацію стосовно досудового розслідування. Досудове розслідування завжди є формою процесуальної діяльності відповідних суб`єктів владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №752/11857/17.

Стаття 1 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України - далі) передбачає, що порядок кримінального провадження на території України визначається кримінально-процесуальним законодавством України.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п.4.1 постанови №10 від 29.09.2016 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» судам роз`яснив, що процесуальні закони (ГПК України, КАС України, КУпАП, КПК України, ЦПК України) регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового (судового) провадження.

Сторонами кримінального провадження згідно глави 3 КПК України є сторона обвинувачення та сторона захисту.

Статтею 221 КПК України регламентовано ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до його завершення стороною захисту, потерпілим, представниками юридичної особи щодо якої здійснюється провадження.

На конституційному рівні, у ст. 32 Конституції України зазначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Керуючись положеннями Конституції України, КПК, у необхідних випадках, пов`язаних із таємницею приватного життя осіб, слідчий, прокурор попереджає учасників кримінального провадження, яким стали відомі відомості досудового розслідування у зв`язку з участю в ньому про їх обов`язок не розголошувати такі відомості, а також роз`яснює наслідки незаконного їх розголошення.

Відповідно до частини першої статті 222 КПК України, відомості досудового розслідування можуть бути розголошені з дозволу слідчого або прокурора у конкретному кримінальному провадженні і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Відомості, які не можна розголошувати, визначаються особисто слідчим, прокурором з урахуванням інтересів досудового розслідування.

З метою недопущення розголошення відомостей досудового розслідування слідчий складає протокол попередження про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, у якому зазначає відомості про: правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; процесуальний статус особи, прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, яка попереджається; характеристику технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, підписи осіб; обставини, за яких особі стали відомі відомості досудового розслідування; спосіб ознайомлення, зауваження і доповнення учасників процесуальної дії; прізвище, ініціали, підписи осіб, які ознайомлені з недопустимістю розголошення відомостей досудового розслідування.

У статті 387 КК України передбачено кримінальну відповідальність за розголошення без дозволу прокурора, слідчого або особи, яка провадила дізнання чи досудове слідство, даних досудового слідства чи дізнання особою, попередженою в установленому законом порядку про обов`язок не розголошувати такі дані, а також за розголошення даних досудового слідства або дізнання, вчинене суддею, прокурором, слідчим, працівником оперативно-розшукового органу незалежно від того, чи брала ця особа безпосередньо участь у досудовому слідстві чи дізнанні, якщо розголошені дані ганьблять людину, принижують її честь і гідність.

Про нерозголошення даних досудового розслідування слідчий, прокурор має право попереджати будь-якого учасника кримінального провадження на стадії досудового розслідування, якому стали відомі відомості у зв`язку з його участю під час здійснення останнього.

Так, прийняття рішення щодо розголошення окремих відомостей досудового розслідування є відповідальним кроком особи, що здійснює кримінальне провадження, оскільки не можна повністю виключити настання негативних наслідків такого рішення. Тому, відповідне рішення з даного приводу повинна приймати конкретна особа - слідчий.

Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, але закон не визначає межі такої самостійності, тобто не встановлює чіткого переліку процесуальних рішень, які слідчий має право приймати самостійно і в разі настання негативних наслідків нести за це особисту відповідальність, передбачену законом.

У законі (ч. 2 ст. 36 КПК України) передбачено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів у процесі досудового розслідування у формі процесуального керівництва. Отже, прокурор здійснює одночасно дві функції: нагляд за додержанням законності і керівництво досудовим розслідуванням, що здійснює слідчий. Враховуючи це, рішення слідчого про розголошення окремих відомостей, на думку суду, має бути узгоджене з прокурором.

З метою попередження розголошення відомостей (даних) досудового провадження важливе значення має поняття і структура механізму нерозголошення. Так, суд вважає, що механізм недопустимості розголошення даних кримінального судочинства - це законодавчо санкціонований порядок організації фактично і юридично значимих дій уповноважених суб`єктів обирати й застосовувати правові засоби механізму кримінально-процесуального забезпечення недопустимості розголошення даних кримінального судочинства з метою захисту досудового розслідування розкривається через окремі елементи.

Кримінальна відповідальність передбачена за розголошення без дозволу прокурора, слідчого або особи, яка провадила оперативно-розшукову діяльність, даних оперативно-розшукової діяльності або досудового розслідування особою, попередженою в установленому законом порядку про обов`язок не розголошувати такі дані (ч. 1 ст. 387 КК України). Крім того, згідно з частиною 2 ст. 387 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за розголошення даних оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, вчинене суддею, прокурором, слідчим, працівником оперативно-розшукового органу незалежно від того, чи приймала ця особа безпосередню участь в оперативно-розшуковій діяльності, досудовому розслідуванні, якщо розголошені дані ганьблять людину, принижують її честь і гідність.

Якщо звернутися до формулювань, які зустрічаються у теорії кримінального процесуального права та кримінальному процесуальному законодавстві України щодо назви досліджуваного процесуального інституту, то варто відмітити нерівнозначність понять «таємниця досудового розслідування» і «нерозголошення відомостей досудового розслідування».

Перше - визначає результат можливих процесуальних дій слідчого, прокурора у межах правових положень ст.222 КПК України, то друге - процес за допомогою якого має бути досягнутий відповідний результат - втаємничення відомостей досудового розслідування.

Як і будь-який кримінальний процесуальний інститут, правові положення визначені ст. 222 КПК України, тісно взаємопов`язані з нормами КПК України, які створюють механізми реалізації приписів про нерозголошення відомостей досудового розслідування. Водночас їх окремі елементи виступають процесуальними гарантіями забезпечення таємниці досудового розслідування.

Відповідно до ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що інформація та документи які просив надати позивач відповідно до запитів на інформацію від 07.12.2021 року №5/12 та від 20.12.2021 року №6/12 та №6/12-1 не є публічною інформацією в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», на положення якого посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Крім цього, з листа відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області від 03 грудня 2021 року за №61.4-Р-494 вбачається, що позивача повідомлено про те, що по кримінальному провадженню №000251 проводиться досудове розслідування сектором дізнання ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області за ч.1 ст.185 КК України, в якому позивач є потерпілим. Також, в листі зазначено, що для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, отримання копій з матеріалів кримінального провадження позивачу необхідно звернутися до сектору дізнання ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Проте, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач після звернення на електронну пошту відповідача та отримання листа не скористався наданим йому процесуальним правом на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та отриманням копій матеріалів кримінального провадження в якому він є потерпілим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідачів та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо позовної вимоги про винесення окремої ухвали відповідно до частини 1 статті 249 КАС України, суд вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню оскільки судом не встановлено будь-яких порушень закону.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд зауважує, що стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає фізичним особам права на доступ до інформації, яка знаходиться у розпорядженні держави. Але, таке право може виникнути, по-перше, якщо поширення інформації передбачається судовим рішенням і по-друге, коли доступ до інформації має важливе значення для реалізації права на свободу вираження поглядів і відмова в її наданні є втручанням у це право (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 8 листопада 2016 року у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11, § 156) і від 26 березня 2020 року у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (Centre for Democracy and the Rule of Law v. Ukraine, заява № 10090/16, § 96)).

Крім того, важливим питанням є те, чи виступає особа, яка прагне отримати доступ до відповідних відомостей для інформування громадськості, в ролі «громадського наглядача». Водночас, це не означає, що право на доступ до інформації стосується виключно неурядових організацій і преси. Високий рівень захисту також поширюється на наукових працівників та авторів публікацій з питань, що становлять суспільний інтерес. З огляду на важливу роль, яку відіграє мережа Інтернет у розширенні доступу громадськості до новин та у сприянні розповсюдженню інформації, функція блогерів і популярних користувачів соціальних мереж також може бути прирівняна до «громадського наглядача» у тому, що стосується захисту, передбаченого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (пункт 87)).

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 139, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, начальника відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області Бойко Максима Валерійовича, начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області Бойчук Володимира Володимировича про визнання протиправною бездіяльність щодо ігнорування запитів на отримання інформації та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080, ).

Відповідач: начальник відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління поліції в Одеській області Бойко Максим Валерійович (пров. Урядовий, 65, с. Усатово, Одеська область, 67663).

Відповідач: начальник сектору дізнання відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області Бойчук Володимир Володимирович (пров. Урядовий, 63, с. Усатово, Одеська область, 67663).

Суддя С.О. Cтефанов

.