Справа № 809/620/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 809/620/17 пров. № А/857/1157/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі №809/620/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Остап`юк С.В.,

час ухвалення рішення - 25.11.2021 року,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 30.11.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів - Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням зміни предмету позову, просила визнати неправомірним та скасувати пункт 1 наказу «Про переведення» за №72-к від 01 березня 2017 року в частині переведення на посаду заступника начальника МП «Івано-Франківський-центральний» - начальника ВМО №1 ОСОБА_2 та зобов`язати Івано-Франківську митницю ДФС України запропонувати їй посаду заступника начальника МП «Івано-Франківський-центральний» - начальника ВМО №1 або рівнозначну посаду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що при призначенні на посаду заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення №1 не було враховано наступні факти: наявність більшого стажу та досвіду роботи на даній посаді ніж у опонента; відсутність будь-яких дисциплінарних стягнень за весь час роботи у митних органах (з 2001 року) на відміну від ОСОБА_2 ; наявність більшого обсягу роботи (митних оформлень) ніж у ВМО №3, а також передбачених законодавством переважних прав на залишення на роботі. Зазначає, що призначення на посаду ОСОБА_2 без дотримання вищевказаних процедур є наданням відповідачем йому необґрунтованих переваг та, як наслідок, є прямим порушенням її прав, тобто наявністю щодо неї необґрунтованих обмежень. Таким чином, вважає, що відповідач- Івано-Франківська митниця ДФС мав об`єктивну можливість безперешкодно вчинити дії спрямовані на повідомлення її про зміну істотних умов праці та запропонувати їй посаду заступника начальника МП «Івано-Франківськ-центральний» - начальника ВМО №1, що була вакантною у період з 04 січня 2017 року по 01 березня 2017 року та звертає увагу, що відповідач своєю бездіяльністю у цей період часу порушив її право на працю та зайняття цієї посади. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзиви на апеляційну скаргу іншими учасника справи подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач (апелянт) подала заяву про розгляд справи без її участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України від 07 травня 2015 року № 61-к у зв`язку із утворенням територіальних органів Державної фіскальної служби України, затвердження чисельності працівників, затвердження штатного розпису Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України на 2015 рік, ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника митного поста «Івано-Франківськ-центральний» - начальника відділу митного оформлення (ВМО) №1 Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби з 13 травня 2015 року.

Згідно з наказом №25 від 19 лютого 2016 року Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України введено в дію з 19 лютого 2016 року затверджені Головою Державної фіскальної служби України «Структура та Штатний розпис Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби». Позивач продовжувала перебувати на посаді заступника начальника митного поста «Івано-Франківськ-центральний» - начальника відділу митного оформлення (ВМО) №1 Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби.

Наказом Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби №216 від 10 листопада 2016 року введено в дію з 15 листопада 2016 року Перелік змін №5 до штатного розпису Івано-Франківської митниці ДФС на 2016 рік.

Крім того, 25 жовтня 2016 року Головою Державної фіскальної служби України затверджено Перелік змін №3 до організаційної структури Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби, згідно з яким штатна чисельність ВМО №1 МП «Івано-Франківськ-центральний», збільшилася на 1 одиницю, з 27 до 28 одиниць.

Відповідно до Переліку змін №5 до штатного розпису Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на 2016 рік, затвердженої 08 листопада 2016 року Головою Державної фіскальної служби України, виведено зі штатного розпису штатна одиниця заступник начальника митного посту начальник ВМО №1 МП «Івано-Франківськ-центральний», тобто посада, на якій перебувала позивач із 13 травня 2015 року. Замість цієї посади вводиться до штатного розпису штатна одиниця начальник ВМО №1 МП «Івано-Франківськ-центральний».

У подальшому наказом від 18 листопада 2016 року за № 461-к у зв`язку із введенням в дію Переліку змін №5 до штатного розпису Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на підставі заяви позивача переведено з 21 листопада 2016 року на посаду начальника ВМО №1 МП «Івано- Франківськ-центральний».

З метою поліпшення організації роботи Івано-Франківської митниці ДФС відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 12 вересня 2016 року №764 «Про внесення змін до наказу ДФС від 11 січня 2016 року №17» та у зв`язку із затвердженням Головою ДФС України 28 грудня 2016 року організаційної структури Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на 2017 рік введено в дію «Організаційну структуру Івано-Франківської митниці ДФС на 2017 рік (наказ №3 від 04 січня 2017 року)».

Наказом Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби від 21 лютого 2017 року №30 введено в дію затверджений штатний розпис Івано-Франківської митниці ДФС на 2017 рік.

Відповідно до штатного розпису МП «Івано-Франківськ-центральний» на 2017 рік введено штатну одиницю - заступник начальника митного поста начальник ВМО №1 МП «Івано-Франківськ-центральний», тобто це фактично посада, на якій позивач перебувала із 13 травня 2015 по 21 листопада 2016 років.

Крім того, матеріалами справи стверджується той факт, що позивачку з 01 січня 2017 року по час звернення з позовом в суд відповідач письмово не попереджав про наступне вивільнення з одночасним пропонуванням вакантних посад.

Разом з тим, 01 березня 2017 року відповідачем прийнято наказ №72-к, п.1 якого на посаду заступника начальника МП «Івано-Франківськ-центральний» - начальника ВМО №1 переведено ОСОБА_2 , який до того перебував на посаді заступника начальника МП «Івано-Франківськ-центральний» - начальника ВМО №3.

29 травня 2017 року рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано п.1 наказу начальника Івано-Франківської митниці ДФС України "Про переведення" в частині переведення ОСОБА_2 , заступника начальника митного поста "Івано-Франківськ-центральний" - начальника відділу митного оформлення №3 на посаду заступника начальника митного поста "Івано-Франківськ-центральний" - начальника відділу митного оформлення №1 з 01 березня 2017 року. Зобов`язано начальника Івано-Франківської митниці ДФС України запропонувати ОСОБА_1 посаду заступника начальника митного посту "Івано-Франківськ- центральний" - начальника відділу митного оформлення №1 Івано-Франківської митниці ДФС України з проведенням відповідного конкурсу на заміщення даної посади у відповідності до положень Закону України "Про Державну службу". У решті позовних вимог відмовлено.

17 жовтня 2017 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №857/7549/17 апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС України задоволено. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року за № 809/620/17 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС України про скасування наказу №72-к від 01 березня 2017 року та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

09 липня 2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного адміністративного суду за № К/9901/24186/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Верховний Суд, перевіряючи правильність застосування норм матеріального та процесуального права до зазначених та встановлених фактичних обставин у цій справі, сформував висновки, виходячи з того, що за встановлених обставин справи та з огляду на характер та предмет спірних правовідносин, вважає, що вирішення цього спору та ухвалення судових рішень може мати безпосередній вплив на права і обов`язки особи, яка не є стороною у справі, а саме - ОСОБА_2 . Отже, суди попередніх інстанцій прийняли рішення про права та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2020 року залучено до участі в цій справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі - третя особа). 07 грудня 2020 року залучив до цієї адміністративної справи як співвідповідача Галицьку митницю Державної митної служби України.

14 липня 2021 року суд першої інстанції допустив в цій справі заміну відповідача Галицьку митницю Державної митної служби її правонаступником - Державною митною службою України.

Заявлений позивачем адміністративний позов, з врахуванням зміни предмету позову, обґрунтований тим, що Івано-Франківською митницею Державної фіскальної служби України при переведенні посадових осіб на відповідні посади, не враховано переважне право позивача на зайняття посади заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення №1, так як до змін в штатному розписі 2016 року позивач займала саме цю посаду. У зв`язку з чим просить скасувати пункт 1 наказу «Про переведення» за № 72-к від 01 березня 2017 року в частині переведення на посаду заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення №1 ОСОБА_2 та запропонувати їй цю посаду або рівнозначну посаду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції встановив відсутність у позивача суб`єктивного матеріального права, що порушується наказом начальника Івано-Франківської митниці ДФС України від 01 березня 2017 року №72-к в частині переведення ОСОБА_2 , заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення №3, на посаду заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення. Крім того, пред`явлення вимог про скасування наказу в цій частині, як обраний позивачем спосіб захисту свого переважного право на зайняття посади, дотримання гарантій захисту від незаконного звільнення з державної служби не відповідає способам захисту порушених трудових прав, визначених законодавством, разом з тим, судовим рішенням у цій справі позивач поновлена на роботі на посаді начальника відділу митного оформлення № 1 митного поста "Івано-Франківськ-центральний" Івано-Франківської митниці ДФС з 21 червня 2017 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст.569 МК України працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відповідно до пп.1 п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведеної вище правової норми (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) вбачається, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

За змістом п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби.

Судом встановлено, що наказом від 18 листопада 2016 року № 461-к у зв`язку із введенням в дію Переліку змін №5 до штатного розпису Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на підставі заяви позивача переведено з 21 листопада 2016 року на посаду начальника ВМО №1 МП «Івано- Франківськ-центральний».

Як вбачається з матеріалів справи, з 20 грудня 2016 року по 06 січня 2017 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці, а з 24 січня 2017 року до травня 2017 року - у стані тимчасової непрацездатності.

Крім того, матеріалами справи підтверджується і не заперечується сторонами той факт, що попередження позивачу про наступне вивільнення з одночасним пропонуванням вакантних посад не надавалось, тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, покликання позивача на те, що відповідачем не була запропонована їй робота за відповідною професією (спеціальністю), а за відсутності такої роботи - інша робота, що є на підприємстві, в установі, організації, є безпідставними, оскільки на момент виникнення цих правовідносин позивач ще не була повідомлена про вивільнення, тому і надання відповідних пропозицій про зайняття посади у митному органі відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що за час перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності наказом Івано-Франківської митниці ДФС від 01 березня 2017 року №72-к на посаду заступника начальника МП «Івано-Франківськ-центральний» начальника ВМО №1 переведено ОСОБА_2 , який до того перебував на посаді заступника начальника МП «Івано-Франківськ-центральний» - начальника ВМО №3. Конкурс на вакантну посаду не оголошувався, оскільки посадова особа, яка згідно з наказом 72-к приступила до виконання обов`язків переведена з рівнозначної посади.

Верховний Суд, перевіряючи правильність застосування норм матеріального та процесуального права до зазначених та встановлених фактичних обставин у цій справі, сформував висновки, виходячи з того, що за встановлених обставин справи та з огляду на характер та предмет спірних правовідносин при новому судовому розгляду справи по суті, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась в суд з вимогами про скасування наказу начальника Івано-Франківської митниці ДФС України від 01 березня 2017 року №72-к в частині переведення ОСОБА_2 , заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення №3 на посаду заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення з 01 березня 2017 року.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 , вважаючи порушеним своє переважне право на зайняття посади, дотримання гарантій захисту від незаконного звільнення з державної служби, заявила позовні вимоги в частині скасування акта індивідуальної дії, який стосується прав та обов`язків іншої особи - ОСОБА_2 , та не стосується жодного суб`єктивного матеріального права або законного інтересу позивача, тобто обрала спосіб судового захисту, який не відповідає таким способам, визначеним трудовим законодавством та законодавством, що регулює порядок проходження публічної служби.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що захист прав позивача, пов`язаних з проходженням публічної служби, та є об`єктом спірних правовідносин реалізовано в межах судового розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування наказу № 603-к від 04 грудня 2018 року про поновлення на посаді, про стягнення заробітної плати за період з 21 червня 2017 року по 04 грудня 2018 року в сумі 203830,00 грн, про стягнення компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2018 рік в сумі 14942,46 грн, про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 05 грудня 2018 року по 03 січня 2019 року у розмірі 11111,06 грн, про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 80000,00 грн у адміністративній справі №300/64/19. Судовим рішенням у вказаній справі позивач поновлена на роботі на посаді начальника відділу митного оформлення №1 митного поста "Івано-Франківськ-центральний" Івано-Франківської митниці ДФС з 21 червня 2017 року.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що скасування наказу начальника Івано-Франківської митниці ДФС України від 01 березня 2017 року №72-к в частині переведення ОСОБА_2 , заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення №3 на посаду заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення, як обраний спосіб захисту позивачем свого переважного права на зайняття вищевказаної посади та дотримання гарантій захисту від незаконного звільнення з державної служби не відповідає способам захисту порушених трудових прав, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо доводів апелянта про те, що при призначенні на посаду заступника начальника митного поста "Івано-Франківський-центральний" - начальника відділу митного оформлення не було враховано певних фактів, то колегія суддів такі до уваги не приймає, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач поновлена на посаді начальника відділу митного оформлення №1 митного поста "Івано-Франківськ-центральний" Івано-Франківської митниці ДФС.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі №809/620/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 09 травня 2022 року.