Справа № 260/4112/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/4112/21 пров. № А/857/21405/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Рейті С.І. у м. Ужгород, повне судове рішення складено 26 жовтня 2021 року) у справі № 260/4112/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправними дії голови комісії з ліквідації начальника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області І. Завальнюк щодо винесення наказ № 64 від 25.01.2021 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 ;

скасувати наказ № 64 голови комісії з ліквідації начальника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області І.Завальнюк від 25.01.2021 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 ;

зобов`язати уповноважену особу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вжити заходи для погодження гр. ОСОБА_1 акту меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлений Приватним підприємством Закарпатський геодезично-кадастровий центр «Земля» протягом двох тижнів з дня набуття рішення законної сили.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 10.12.2020 начальнику ГУ Держеокадастру у Закарпатській області скеровано клопотання з проханням надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 (два) га. ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області протягом визначеного місячного терміну, тобто в строк 11.01.2021, позивачу не надано ні дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні мотивовану письмову відмову. 08.02.2021 начальнику ГУ Держеокадастру у Закарпатській області направлено заяву із повідомленням про укладання 02.02.2021 договору № 18 з ПП Закарпатський геодезично - кадастровий центр «Земля» відносно розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га із наданням копії такого договору. 08.04.2021 начальнику ГУ Держеокадастру у Закарпатській області направлено позивачем письмове повідомлення про те, що 20.04.2021 о 12.00 год. будуть проведенні роботи з погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. 06.05.2021 позивачем отримано поштове відправлення, в якому містилась, зокрема копія наказу № 64 від 25.01.2021 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 . Позивач вважає наказ № 64 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 25.01.2021 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 » безпідставним, а такі дії протиправними, що в свою чергу суперечать чинному законодавству України.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 в задоволенні адміністративний позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що надавши позивачу земельну ділянку із земель які перебувають в користуванні на умовах оренди, ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області порушило б приписи чинного законодавства та вийшло за межі своїх повноважень визначених нормами ч.ч. 4 та 5 ст. 116 ЗК України, згідно яких передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання, а надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підставою для відмови у наданні такого дозволу позивача стало те, що вказані у клопотанні землі перебувають у користуванні на умовах оренди в Корпорації з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Закарпатсадвинпром».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмовляючи у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідач діяв відповідно до норм чинного земельного законодавства, а оскаржуваний наказ № 64 від 25.01.2021 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою є законним та обґрунтованим.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що земельна ділянка щодо відведення у власність безоплатно йому для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області є вільною та не порушує прав чи інтересів третіх осіб.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 10.12.2020 позивач звернувся до ГУ Держеокадастру у Закарпатській області з клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га.

22.12.2021 відповідачем, у відповідності до листа Держгеокадастру від 17.12.2015 № ДС-22-28-0.13-17493/23-15 щодо прозорості надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність чи користування та до наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 21.03.2017 № 69 про розгляд звернень юридичних і фізичних осіб щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, направлено лист до Відділу в Ужгородському районі Головного управління № 1661/0/18-20 стосовно надання Головному управлінню наявних відомостей з державного земельного кадастру, а також викопіювання з індексної карти (плану), на якій орієнтовно відображено запитувану земельну ділянку. Також у відповідності до статей 15-1, 116, 118, 121 та 122 Земельного кодексу України, з метою отримання додаткової інформації, необхідної для перевірки клопотань гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, Головним управлінням доручено Відділу в Ужгородському районі Головного управління здійснити перевірку наданих матеріалів. Окрім того, Головне управління просило надати інформацію про вид угідь, відповідно до статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, зазначити, чи не відносяться земельні ділянки до земель товарного сільськогосподарського виробництва, чи не проінвентаризовані земельні ділянки за державні кошти, чи включені до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги.

Листом від 06.01.2021 № 10/402-21-0.28 відділом в Ужгородському районі Головного управління надано інформацію, що земельна ділянка, яка намічена до відведення у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Баранинської сільської ради Ужгородського району відноситься до земель сільськогосподарського призначення, багаторічні насадження, форма власності державна та земельна ділянка перебуває в користуванні на умовах оренди - Корпорація з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Садвинром» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 01.01.

За результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 та, враховуючи надану інформацію, відповідачем прийнято наказ від 25.01.2021 р. за № 64 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Разом з цим, оскільки позивачем не було отримано протягом місячного терміну ні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні мотивованої відмови, з врахуванням ст. 118 Земельного кодексу України, 08.02.2021 до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області було направлено позивачем заяву із повідомленням про укладення 02.02.2021 договору № 18 з ПП Закарпатський геодезично - кадастровий центр «Земля» відносно розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0 га.

Враховуючи розроблений проект технічної документації ПП Закарпатський геодезично - кадастровий центр «Земля» та те, що ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області є власником (користувачем) суміжної земельної ділянки 08.04.2021 - начальнику ГУ Держеокадастру у Закарпатській області направлено позивачем письмове повідомлення про те, що 20.04.2021 о 12.00 год. будуть проведенні роботи з погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

06.05.2021 позивачем отримано поштове відправлення ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому містилось, зокрема: лист вих. № М-65/1-335/6-21 від 16.04.2021; копія листа вих. № М-67/0-156/6-21 від 17.02.2021; копія наказу № 64 від 25.01.2021 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

З вказаних вище листів ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області слідує, що за результатами розгляду клопотання Головним управлінням видано наказ від 25.01.2021 № 64 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою». Підставою відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою стало те, що вказані у клопотанні землі перебувають у користуванні на умовах оренди в Корпорації з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Садвинпром». Одночасно наголошено, що позивачем укладено договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 02.02.2021 № 18 із ПП Закарпатський геодезично - кадастровий центр «Земля» після видачі наказу від 25.01.2021 № 64.

Із земель, що розташовані на території Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, перебувають у користуванні на умовах оренди згідно з договором оренди землі від 29.04.2004 б/н терміном на 50 років між Ужгородською районною державною адміністрацією та Корпорацією з питань садівництва, виноградарства, виноробної та консервної промисловості «Закарпатсадвинпром», відповідно до договору оренди землі.

03.09.2021 позивач звернувся до землевпорядної організації - ПП Закарпатський геодезично - кадастровий центр «Земля», яке виготовило технічну документацію на земельну ділянку, де отримав особисто листа вих. № 47 від 31.08.2021, яким повідомлено, що у зв`язку із наявністю наказу № 64 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 25.01.2021 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 », ПП Закарпатський геодезично - кадастровий центр «Земля» не може вчиняти дії із подальшого погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позивач вважаючи оскаржений наказ від 25.01.2021 року № 64 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ч. 1 ст. 121 ЗК України нормами громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частина 3 ст. 116 ЗК України визначає умови безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, однією з яких є одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови у передачі регламентовані нормами ЗК України.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перелік яких є вичерпним, а саме: підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З системного аналізу правових норм вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. У свою чергу, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач може прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивована відмова у його наданні.

Однак Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Разом з цим, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм земельного законодавства, викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 805/2281/17-а, від 12.09.2019 у справі № 320/5699/15-а (2а/320/5/16).

Як слідує зі змісту оскарженого наказу, що підставою для відмови у наданні такого дозволу позивача стало те, що вказані у клопотанні землі перебувають у користуванні на умовах оренди в Корпорації з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Закарпатсадвинпром».

Для підтвердження або спростування цієї інформації, апеляційним судом було надіслано до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області запит, щодо надіслання до суду апеляційної інстанції копії документів, що стосуються укладення договору оренди від 29.04.2004 між Ужгородською районною державною адміністрацією та Корпорацією з питань садівництва, виноградарства, виноробної та консервної промисловості «Закарпатсадвинпром», які в розумінні ст. 15 Закону України «Про оренду землі (в редакції станом на 01.01.2004) є невід`ємною частиною цього договору:

належним чином завірену копію плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду згідно договору оренди землі від 29.04.2004;

належним чином завірену копію кадастрового плану земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

належним чином завірену копію акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

належним чином завірену копію акту приймання передачі об`єкта оренди, згідно договору оренди землі від 29.04.2004;

належним чином завірену копію проекту відведення земелної ділянки, згідно договору оренди землі від 29.04.2004 (підтвердження публічна інформація ЄДРСР).

На виконання цього запиту на адресу суду надійшло клопотання від відповідача про долучення документів до матеріалів справи, а саме:

копія технічної документації зі складання договору оренди на земельні ділянки корпорації «Закарпатсадвинпром» по Горянському і Лазівському відділеннях, яка розроблена ДП «Центр державного земельного кадастру» Закарпатська регіональна філія Держкомзему України у складі якої наступні витребувані документи:

копія договору оренди від 29.04.2004 укладеного між Ужгородською районною державною адміністрацією та Корпорацією з питань садівництва, виноградарства, виноробної та консервної промисловості «Закарпатсадвинпром» із додатками до нього:

плати земельних ділянок наданих в оренду строком на 50 років Корпорації з питань садівництва, виноградарства, виноробної та консервної промисловості «Закарпатсадвинпром»;

план земельних ділянок (додаток до договору);

земельно кадастровий план земельної ділянки;

акт про перенесення в натуру земельної ділянки;

акт прийому передачі земельних ділянок в натурі.

Дослідивши запитувані документи та пояснення позивача, колегія суддів встановила, що відповідно до договору оренди землі від 29.04.2004 в оренду на 50 років передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 350,56 га у тому числі рілля 198,93 га, сінокоси 20,16 га, багаторічні насадження 22,53 га, пасовища 50, 52 га, чагарники 1,44 га, ліси 2,02 га, яри 4,6 га, під ставком 4,63 га, під кар`єром 1 га.

Разом з цим, як слідує з матеріалів справи, що на земельній ділянці на яку претендує позивач відсутні умовні позначення: ліси, яри, під ставком, під кар`єром, так і по факту, що підтверджується розробленим проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлений ПП «Закарпатський геодезично кадастровий центр «Земля», Публічною кадастровою картою України та долучених до справи фотознімками.

Більше того, як зазначає позивач, згідно аналізу Публічної кадастрової карти України, земельна ділянка на яку претендує ОСОБА_1 не накладається на жодну із земельних ділянок передані в оренду згідно договору оренди землі від 29.04.2004, тобто на переконання ОСОБА_1 є вільною та не порушує законні права та інтереси третіх осіб. Відтак вважає, що прийняття оскарженого рішення виключно на підставі листа від 06.01.2021 № 10/402-21-0.28 відділу в Ужгородському районі Головного управління згідно якого земельна ділянка, яка намічена до відведення у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства перебуває в користуванні на умовах оренди - Корпорація з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Садвинром» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є безпідставним.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів повторно звернулася до відповідача із запитом в якому просила надати інформацію та докази того, що земельна ділянка, яка відмічена на карті (додається до запиту із зазначеними межами) належить чи не належить на праві користування - оренди Корпорації з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Садвинпром», якщо так, зазначити на підставі чого.

На виконання вказаного запиту Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській на адресу суду надіслало клопотання про долучення до матеріалів справи:

Графічні матеріали Публічної кадастрової карти із накладенням земельних ділянок, які перебувають а оренді Корпорації з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Закарпатсадвинпром» з нанесенням земельної ділянки, яку має намір оформити гр. ОСОБА_1 (згідно графічних матеріалів доданих до клопотання із зазначеними межами);

Земельно кадастровий план (складовий документ технічної документації) земельної ділянки, яка перебуває в оренді Корпорації з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Закарпатсадвинпром» із нанесенням земельної ділянки, яку намір оформити гр. ОСОБА_1 .

Колегія суддів встановила, що з долучених графічних матеріалів та опису до них, слідує накладення земельної ділянки, яку має намір оформити гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка належить на праві користування - оренди Корпорації з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Садвинпром», а не «Закарпатадвинпром», як зазначено в клопотанні, розташована на території Великолазівської сільської ради (Баранинської територіальної громади) згідно технічної документації зі складання договору оренди на земельні ділянки по Горянському та Лазівському відділеннях.

Разом з цим, до апеляційного суду не долучено будь яких доказів права користування Корпорації з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Садвинпром» спірною земельною ділянкою, що в свою чергу вказує на відсутність стверджувати, що така земельна ділянка дійсно передана у користування згаданій Корпорації.

Відтак, враховуючи відсутність підтвердження наявності зареєстрованого права користування за Корпорацією з питань садівництва виноградарства виноробної та консервної продукції «Садвинпром» спірною земельною ділянкою, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

А тому наявні підстави для визнання протиправними дії голови комісії з ліквідації начальника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області І. Завальнюк щодо винесення наказ № 64 від 25.01.2021 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 та як наслідок скасувати наказ № 64 голови комісії з ліквідації начальника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області І.Завальнюк від 25.01.2021 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання уповноважену особу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вжити заходи для погодження гр. ОСОБА_1 акту меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, що знаходиться за межами населених пунктів на території Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлений Приватним підприємством Закарпатський геодезично-кадастровий центр «Земля» протягом двох тижнів з дня набуття рішення законної сили, то колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи із змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративних судів, останній не може підміняти орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 за № 13 викладено позицію щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, згідно якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Як зазначено Європейським судом з прав людини у справах: Кумпене і Мазере проти Румунії від 17.12.2004, Фадєєва проти Росії від 09.06.2005 завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи и державної влади.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 ч. 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що суди мають право перевіряти лише правомірність дій органів державної влади, тому питання проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, а також затвердження умов проведення такого конкурсу відносяться до виключної компетенції відповідача.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, з врахуванням висновку суду.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов частково.

Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане вище, витрати понесені позивачем під час розгляду справи, а саме судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню за рахунок відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 951 грн 60 коп. (квитанція № Н784-ХН61-4РСС-ХК67 від 09.09.2021) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1427 грн 40 коп. (квитанція № 8НЕВ-КК60-21К8-МК73 від 16.11.2021).

З урахуванням тієї обставини, що судом апеляційної інстанції було скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове про задоволення адміністративного позову, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати необхідно присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань в розмірі 2379 грн 00 коп.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 260/4112/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії голови комісії з ліквідації начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області І. Завальнюк щодо винесення наказ № 64 від 25 січня 2021 року про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 .

Скасувати наказ № 64 голови комісії з ліквідації начальника ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області І.Завальнюк від 25 січня 2021 року про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою гр. ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, з врахуванням висновку суду.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ - 39766716) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) 2379 (дві тисячі триста сімдесят дев`ять ) гривень понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 05 травня 2022 року