Справа № 160/22205/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження буз повідомлення сторін у місті Дніпрі позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнення та матеріальної допомоги на оздоровлення;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середню заробітну плату за весь час затримки виплат, нарахованих при звільненні, в розмірі 29 707,68 грн. на момент подачі позову;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати: 919,74 грн. судовий збір та 1500 грн. витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.08.2021 року ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням на пенсію з посади старшого інспектора режимно-секретного сектору Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області з вислугою років: 18 років 03 місяці 04 днів на дату звільнення.
Позивач зауважує, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби (зокрема, затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, це питання врегульовано ст.ст. 116,117 КЗпП. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи вищевикладене вважає, що відповідач має виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою суду від 21.01.2022 року, після усунення недоліків позовної заяви, було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
- визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнення та матеріальної допомоги на оздоровлення;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середню заробітну плату за весь час затримки виплат, нарахованих при звільненні, в розмірі 29 707,68 грн. на момент подачі позову;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати: 919,74 грн. судовий збір та 1500 грн. витрати на правничу допомогу.
Ухвалено проводити розгляд справи в частині позовних вимог, зокрема:
- визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнення та матеріальної допомоги на оздоровлення;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середню заробітну плату за весь час затримки виплат, нарахованих при звільненні, в розмірі 29 707,68 грн. на момент подачі позову;
- стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати: 919,74 грн. судовий збір та 1500 грн. витрати на правничу допомогу.
Ухвалою суду від 31.03.2022 року вказане клопотання відповідача задоволено.
Зупинено провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, до скасування правового режиму воєнного стану.
29.04.2022 року, заперечуючи проти позову, відповідачем надано до суду письмовий відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що спеціальною нормою - п. 8 розділу VI Порядку № 260 прямо передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення, а в разі надходження коштів пізніше - протягом п`яти робочих днів після їх надходження.
Таким чином, відповідач вважає, що ГУНП в Дніпропетровській області не порушувало прав позивача, здійснюючи виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.
Також, відповідач вказує, що матеріальна допомога для оздоровлення не є обов`язковими виплатами та їх надання можливо виключно за умови наявності бюджетних асигнувань на виплату такої матеріальної допомоги.
Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на посаді старшого інспектора режимно-секретного сектору Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
30.08.2021 року позивач звільнена із займаної посади за власним бажанням на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 1ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
Статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію " передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби передбачена ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Проте, вказаним законом не врегульовано питання щодо порядку та строків проведення повного грошового розрахунку при звільненні.
У свою чергу, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. № 260 затверджено Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 260).
Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 23 розділу І Порядку № 260 передбачалося, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 р. № 539 затверджено зміни до Порядку № 260 та п. 23 виключено.
Вказаним наказом розділ VI Порядку № 260 доповнено п. 8, згідно з яким одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Судом встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції 30.08.2021 року.
Згідно довідки 1045 від 26.04.2022 року кошти на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським ГУНП в Дніпропетровській області, звільненим у серпні-вересні 2021 року надійшли на рахунок ГУНП в Дніпропетровській області у листопаді 2021 року, а саме, 08 листопада 2021 року (довідка зміни до кошторису №4875/29/1/01-2021 від 23.10.2021 року (план на листопад 2021 року).
Суму одноразової грошової допомоги при звільненні перераховано на картковий рахунок позивача 09.11.2021 року.
З аналізу викладеного слідує, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу протягом трьох робочих днів після надходження коштів від Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у строки, передбачені п. 8 розділу VI Порядку № 260, який був чинним на день звільнення позивача.
Саме Порядок № 260 є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює умови виплати грошового забезпечення поліцейським і саме його положення мають вищу юридичну силу над нормами КЗпП України, який у даному випадку має загальний характер та застосовується в частині правовідносин, в яких відсутні спеціальні нормативно-правові акти.
Щодо невиплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення, зокрема надавати поліцейським один раз на рік матеріальну допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення.
Пунктом 13 Розділу ІІІ Порядку № 260 визначено, що поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.
Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
Отже, з системного аналізу наведених норм права виходить, що матеріальна допомога для оздоровлення та/або матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається поліцейському за двох умов:
1) подання поліцейським рапорту на отримання відповідної допомоги;
2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.
Суд зазначає, що зазначеними вище нормами чинного законодавства, не визначено імперативного обов`язку для керівника органу поліції надавати в обов`язковому порядку щороку матеріальну допомогу як для оздоровлення, що в свою чергу є додатковим видом грошового забезпечення, не є постійним та обов`язковим і надається в межах затверджених асигнувань.
А отже, відповідно до наведених правових норм, додаткові види грошового забезпечення, як то матеріальна допомога, можуть бути нараховані та виплачені лише в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення поліцейських відповідного органу поліції, а розмір такої допомоги не має встановленого розміру та визначається керівником відповідного органу поліції в порядку реалізації дискреційних повноважень.
Отже, суд доходить висновку, що позовна вимога про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнення та матеріальної допомоги на оздоровлення не підлягає задоволенню.
Крім того, суд зазначає, що підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільненні, відсутні.
Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05.05.2022 року.

Суддя Ірина ЛОЗИЦЬКА