Справа № 420/7531/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/7531/21

Головуючий І інстанції Томкілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року(м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 20.08.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, Офісу Генерального прокурора та третьої особи - Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
07.05.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського РТЦК та СП м.Одеси, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Київського РТЦК та СП м.Одеси щодо неврахування йому строку навчання на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім. Я.Мудрого у період з 31.07.2003р. по 31.07.2007р. у загальний стаж військової служби та у строк безперервної служби в Збройних Силах України;

- зобов`язати РТЦК та СП м.Одеси провести йому перерахунок вислуги років, вважаючи початком проходження ним військової служби - 31.07.2003р. та зарахувати до його вислуги років безперервного проходження військової служби весь період навчання на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім. Я.Мудрого з 31.07.2003р. по 14.06.2008р.;

- зобов`язати Київський РТЦК та СП м.Одеси видати йому нову довідку про проходження військової служби, до якої зарахувати весь період навчання на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім. Я.Мудрого з 31.07.2003р. по 14.06.2008р.

15.06.2021р. представником позивача було подано заяву про заміну відповідача та уточнення позовної заяви, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону та Офісу Генерального прокурора щодо неврахування йому строку навчання на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім. Я.Мудрого у період з 31.07.2003р. по 31.07.2007р. у загальний стаж військової служби та у строк безперервної служби в Збройних Силах України;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону та Офіс Генерального прокурора провести перерахунок його вислуги років, вважаючи початком проходження ним військової служби - 31.07.2003р. та зарахувати до вислуги років безперервного проходження військової служби весь період навчання на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім. Я.Мудрого з 31.07.2003р. по 14.06.2008р.;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону та Офіс Генерального прокурора направити до РТЦК та СП м.Одеси новий розрахунок вислуги років, до якого зарахувати весь період його навчання на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім. Я.Мудрого з 31.07.2003р. по 14.06.2008р.

Ухвалою суду 1-ї інстанції від 22.06.2020р. заяву про заміну відповідача та уточнення позовної заяви - задоволено. Замінено відповідача у справі на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону та Офіс Генерального прокурора, а Київський РТЦК та СП м.Одеси - залучено у якості третьої особи на боці відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог у справі та розпочато розгляд справи спочатку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 31.07.2003р. по 14.06.2008р. позивач навчався на денній формі в НЮА України ім. Я.Мудрого (правонаступник - НЮУ ім. Я.Мудрого) на Військово-юридичному факультеті. У зв`язку із закінченням військово-юридичного факультету при вищому цивільному навчальному закладі, позивачу було присвоєно перше офіцерське звання «лейтенант» та направлено для подальшого проходження військової служби до органів військової прокуратури, де він проходив військову службу до 10.09.2020р. Разом із тим, під час розрахунку відповідачами вислуги років, строку безперервної військової служби у Збройних Силах України та нарахування позивачу грошового забезпечення, йому протиправно та безпідставно не було зараховано строк перебування на військовій службі з 31.07.2003р. по 31.07.2007р., тобто строк навчання в НЮА України ім. Я.Мудрого.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року(ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач01.09.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

07.09.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

29.09.2021р. та 13.10.2021р. на адресу суду апеляційної інстанції надійшли письмові відзивина апеляційну скаргу, в якому відповідачі заперечували стосовно її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просили оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

У письмових пояснення, які надійшли на адресу апеляційного суду 07.10.2021р., ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - полковник юстиції запасу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 31.07.2003р. по 14.06.2008р. навчався на Військово-юридичному факультеті НЮА України ім. Я.Мудрого, що підтверджується довідкою НЮА України ім.Я.Мудрого від 20.03.2018р.№55/35.

01.08.2007р. позивач(через Дзержинський РВК м.Харкова) добровільно був призваний на військову службу в якості курсанта 5 курсу Військово-юридичного факультету НЮА України ім. Я.Мудрого. Присягу на вірність Українському народу прийняв 06.09.2007р.

14.06.2008р. наказом Міністра оборони України №402, ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням Військово-юридичного факультету НЮА України ім.Я.Мудрого, було присвоєно військове звання «лейтенант» та відряджений для подальшого проходження ним військової служби до Генеральної прокуратури України.

10.09.2020р. наказом Міністра оборони України за №447, полковника юстиції ОСОБА_1 , першого заступника прокурора Південного регіону України, звільнено з військової служби у запас (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом Офісу Генерального прокурора від 10.09.2020р. №285к, ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас згідно з пп. «г» п.2 ч.5ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), було звільнено з посади першого заступника військового прокурора Південного регіону України та направлено для зарахування на військовий облік до Київського РТЦК та СП м.Одеси.

10.09.2020р. наказом Військової прокуратури Південного регіону №890к, полковника юстиції ОСОБА_1 , виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Київського РТЦК та СП м.Одеси.

05.11.2020р. наказом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону №213к, позивача було звільнено з посади прокурора відділу організації процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів при проведенні оперативно-розшукової діяльності управління організації процесуального керівництва, нагляду за виконанням судових рішень та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону з 05.11.2020р. в порядку переведення до Офісу Генерального прокурора.

Згідно з довідкою Київського РТЦК та СП м.Одеси від 12.04.2021р. №3/529 про проходження служби, позивачу до проходження служби зараховано період з 08.07р. по 06.08р.-курсант військово-юридичного факультету НЮА України ім.Я.Мудрого.

Вважаючи, що строком навчання на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім.Я.Мудрого, що має бути зарахований у загальний стаж військової служби та у строк безперервної служби в Збройних Силах України є саме період з 31.07.2003р. по 31.07.2007р., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, як наслідок, відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-XII (в редакції чинній на момент зарахування позивача на денну форму навчання Військово-юридичного факультету № 6 НЮА України ім. Я.Мудрого), військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 3ст.2 Закону №2232-XII в якості виду військової служби було визначено,серед інших,військову службу (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети, відділення або ж інститути військової підготовки) із програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.

Отже, приписами законодавства, чинного на час вступу позивача до Військово-юридичного факультету НЮА України ім. Я.Мудрого було визначено, що військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети, відділення, інститути військової підготовки) є одним із видів військової служби.

Аналогічні положення містяться також у чинній редакції Закону №2232-XII.

Так, Військово-юридичний факультет НЮА України ім. Я.Мудрого утворено на виконання Указу Президента України «Про заходи щодо підготовки кадрів військової юстиції та організації науково-дослідних робіт у галузі військового законодавства» від 20.11.1996р. за №1105 (1105/96) постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення військово-юридичного факультету НЮА України ім. Я.Мудрого» від 22.01.1998р. №70.

За змістом п.1.5 Розділу І «Положення про військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів» (затв. наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України від 20.06.2003р. за №400/192), військові навчальні підрозділи функціонують з метою:

- підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації військових фахівців різних освітньо-кваліфікаційних рівнів для проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах та інших військових формуваннях;

- військової підготовки студентів вищих навчальних закладів за програмою офіцерів запасу;

- підготовки наукових, науково-педагогічних та педагогічних працівників для Збройних Сил та інших військових формувань;

- здійснення військово-патріотичного виховання.

У військових навчальних підрозділах здійснюється навчання курсантів, студентів, слухачів, ад`юнктів, а також докторантів.

Таким чином, як вірно було встановлено судом 1-ї інстанції,Військово-юридичний факультет НЮА України ім. Я.Мудрого входить до переліку військових навчальних підрозділів Міністерства оборони України і відноситься до військових навчальних закладів Міністерства оборони України.

Разом зі тим, спірним у межах даної адміністративної справи є зарахування строку навчання ОСОБА_1 (з 31.07.2003р. по 31.07.2007р.) на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім. Я.Мудрого до загального стажу військової служби та у строк безперервної служби в Збройних Силах України.

За правилами ст.5 Закону №2232-XII, військовослужбовці та військовозобов`язані поділяються на рядовий, сержантський та старшинський склад, склад прапорщиків та мічманів, офіцерський склад.

Офіцерський склад поділяється на молодший, старший і вищий.

Кожному військовослужбовцю і військовозобов`язаному присвоюється військове звання.

Відповідно до ст.24 Закону №2232-XII, початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.

Згідно зі ст.25 Закону №2232-ХІІ, підготовка громадян на посади осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи.

Порядок же проведення підготовки громадян на посади осіб офіцерського складу у вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, визначається і затверджується Міністерством оборони України та Міністерством освіти України.

Зарахування громадян провадиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв на умовах, визначених контрактом.

З курсантом, якому виповнилося 18 років, а також слухачем після закінчення першого курсу вищого військового навчального закладу укладається контракт щодо проходження підготовки на посади осіб офіцерського складу. Однією з умов контракту є зобов`язання курсанта (слухача) про подальше проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу протягом 5 (п`яти) років після закінчення вищого навчального закладу.

Громадяни, які прийняті на військову службу і навчаються у вищих військових навчальних закладах або вищих навчальних закладах, де є військові навчальні підрозділи, та не мають звань прапорщиків або мічманів та офіцерського складу, є «курсантами», а ті, які мають такі звання, - «слухачами».

У той же час, курсантам, які не мали військового звання до вступу до вищого військового навчального закладу, вищого навчального закладу, який має військовий навчальний підрозділ, після зарахування на навчання присвоюється військове звання рядового чи матроса.

За військовослужбовцями та військовозобов`язаними зберігаються військові звання, присвоєні до їх вступу у вищий навчальний заклад.

Випускникам вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, присвоюються військові звання згідно з положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців. Курсанти, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим військовим формуванням витрати, пов`язані з їх навчанням і утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Курсанти чоловічої статі, відраховані з вищих військових навчальних закладів та вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (за винятком відрахування за станом здоров`я), направляються у військові частини для подальшого проходження військової служби, якщо вони не вислужили встановленого строку строкової військової служби.

При цьому, в строк військової служби військовослужбовцям зараховується:

- тривалість строкової військової служби до вступу у вищі військові навчальні заклади та вищі навчальні заклади, які мають військові навчальні підрозділи;

- тривалість військової служби за контрактом до вступу у вищі військові навчальні заклади та вищі навчальні заклади, які мають військові навчальні підрозділи, із розрахунку 2 (два) місяці військової служби за контрактом за 1 (один) місяць строкової військової служби;

- тривалість військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, із розрахунку 2 (два) місяці служби (навчання) у зазначених військових навчальних закладах за 1 (один) місяць строкової військової служби.

Таким чином, «курсант» у розумінні Закону №2232-ХІІ, це особа, яка навчається у вищому військовому навчальному закладі та якій присвоєно військове звання рядового складу. У разі якщо особа прийнята на військову службу, навчається у вищих військових навчальних закладах чи вищих навчальних закладах, де є військові навчальні підрозділи та має звання прапорщика або ж мічмана та офіцерського складу, така особа набуває статус - «слухача».

При цьому, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу (військового навчального підрозділу).

Аналогічні положення містяться в «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України»(затв. наказом Міністерства оборони України від 26.05.2014р. №333), відповідно до якої, для громадян, які вступили до військового навчального закладу, часом прийняття на військову службу вважається день призначення на посаду курсанта.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2003р. позивача зараховано на Військово-юридичний факультет НЮА України ім. Я.Мудрого.

01.08.2007р. ОСОБА_1 , добровільно через Дзержинський РВК м. Харкова, було призвано на військову службу в якості курсанта 5 курсу Військово-юридичного факультету НЮА України ім. Я.Мудрого.

Присягу на вірність Українському народу позивач прийняв 06.09.2007р.

14.06.2008р. наказом Міністра оборони України №402 Сиводєду І.С., у зв`язку із закінченням Військово-юридичного факультету НЮА України ім. Я.Мудрого, було присвоєно військове звання «лейтенант» та відряджений для подальшого проходження військової служби.

Отже, суд 1-ї інстанції вірно зазначив, що позивач з 31.07.2003р. по 31.07.2007р. навчався на військово-юридичному факультеті НЮА України ім. Я.Мудрого в якості «студента», а починаючи з 01.08.2007р. - як «курсант».

Даний факт підтверджується довідкою №55/35, виданою Військово-юридичним факультетом НЮА України ім. Я.Мудрого20.03.2018р.

При цьому,суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що згідно з ч.9 ст.2 Закону №2232-ХІІ, громадяни України, які призвані або добровільно вступили на військову службу, складають Військову присягу на вірність Українському народу.

Як уже зазначалося вище, абз.5 ч.3 ст.2 Закону №2232-XII було віднесено до видів військової служби, зокрема, військову службу (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.

Перелік видів військової служби, визначений у вказаній нормі, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Навчання «студентів» вищих військових навчальних закладів до такого переліку не входило.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскільки день зарахування на навчання «студентом» вищого військового навчального закладу не є в розумінні приписів Закону №2232-XII початком проходження військової служби, тоді як національне законодавство у даному випадку пов`язує початок проходження військової служби із набуттям особою статусу «курсанта», суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зарахування строку навчання на Військово-юридичному факультеті №6 НЮА України ім. Я.Мудрого до загального стажу військової служби та у строк служби в Збройних Силах України.

Що ж стосується посилань апелянта на приписи п.п.1,2 «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393), то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з преамбулою Порядку №393, останній прийнятий відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992р. №2262-ХІІ (з подальшими змінами та доповненнями), який, у свою чергу, визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, ССО, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Так, у відповідності дост.17 вказаного Закону, до вислуги років поліцейським, співробітникам ССО, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їх навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, ССО, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 Постанови №393 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено те, що до вислуги років поліцейським, співробітникам ССО, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у п. «ж» ст.1-2 Закону №2262-ХІІ, під час призначення пенсії згідно з п. «а» ст.12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, ССО, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Аналогічні положення містилися також в редакції Постанови №393, чинній на час зарахування ОСОБА_1 на денну форму навчання Військово-юридичного факультету №6 НЮА України ім. Я.Мудрого.

Таким чином, аналізуючи зміст ст.17 Закону №2262-ХІІ можна дійти висновку про виключне застосування положень вказаної норми лише при розрахунку вислуги років під час призначення пенсій за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ.

При цьому, ст.17-1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, Постанова №393 визначає лише порядок обчислення стажу (вислуги років) для вказаних категорій осіб, який проводиться саме з метою призначення пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ. Вказана Постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, метою якого є конкретизація нормативного регулювання з метою вирішення питань, які виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Передбачені ж ст.17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій у відповідності до Постанови №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

Однак, варто зазначити, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує із її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Подібної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові 15.12.2021р. у справі №520/11545/19 та від 27.06.2018р.у справі №750/9775/16-а.

Отже, п.2 Постанови №393 не може бути застосовано при вирішенні питання щодо обчислення стажу позивача, оскільки ця Постанова прийнята на виконання Закону №2262-ХІІ та може бути застосована для визначення вислуги років певним категоріям осіб саме у випадку призначення пенсії за вислугу років.

З огляду на фактичні обставини даної справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, варто зазначити, що заявлені позивачем вимоги фактично є передчасними, адже обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Втім, правовими підставами подання даного адміністративного позову та апеляційної скарги була виключно неправильність, на думку позивача, визначення його стажу військової служби.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06.05.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко