Справа № 420/2468/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/2468/21

Головуючий І інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 15.07.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не виплати йому гарантованої суми відшкодування коштів за договором банківського вкладу №970/3400 від 16.01.2015р.;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом за договором банківського вкладу №970/3400 у розмірі 189720,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2017р. у справі №815/452/16, що набрало законної сили, відповідача було зобов`язано затвердити зміни до Реєстру вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на підставі доповненого Переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Імексбанк», до якого включено ОСОБА_1 . Проте, на день звернення до суду із даним позовом, позивач так і не отримав гарантованого відшкодування за його вкладом в АТ «Імексбанк», що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року(ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправноюбездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не виплати позивачу гарантованої суми відшкодування коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу №3970/3400. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) на користь позивача гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом за договором банківського вкладу №3970/3400 у розмірі 189720. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб12.10.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.07.2021р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

26.10.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2021р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

26.01.2022р. від представника позивача до суду 2-ї інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач категорично не визнав доводи апеляційної скарги та мотивовано наполягав на залишенні її без задоволення. надій

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

16.01.2015р. між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк» укладено договір банківського рахунку №3002356, відповідно до умов якого, Банк відкрив Клієнту ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 та зобов`язався прийняти і зарахувати на цей відкритий рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком.

Також, в той же день, 16.01.2015р., між позивачем та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір №30023584 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р. вклад «ПКлієн3м6%_» від 16.01.2015р. на суму 12000 доларів США з процентною ставкою 6% річних строком на 3 місяці з датою повернення вкладу 21.04.2015 року.

26.01.2015р. Постановою Правління Національного банку України №50 ПАТ «Імексбанк» віднесено до категорії «неплатоспроможних».

В той же день, т.б. 26.01.2015р., на підставі вищезазначеної постанови ПНБУ, Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення №16 - про запровадження «тимчасової» адміністрації у ПАТ «Імексбанк», відповідно до якого, в ПАТ «Імексбанк» з 27.01.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Імексбанк» - Северина Ю.П.

Далі, 23.04.2015р.рішенням Виконавчої дирекції Фонду №84 строк проведення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» та повноваження Уповноваженої особи Фонду було продовжено до 26.05.2015 року включно.

27.05.2015р., на виконання постанови Правління НБУ №330 від 21.05.2015р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк»», Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №105 - «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким, було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» Северина Ю.П. строком на 1 рік - з 27.05.2015 року по 26.05.2016 року включно.

Далі, з 04.06.2015 року розпочато виплату коштів вкладникам банку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2017 року по справі №815/452/16 позов ОСОБА_1 задоволено.Визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не затвердження Реєстру вкладників AT «ІМЕКСБАНК», які мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в частині не включення в Реєстр на підставі договору №30023584 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., укладеного 19.01.2015р. між позивачем та AT «ІМЕКСБАНК».Зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до Реєстру вкладників AT «ІМЕКСБАНК», які мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в частині включення ОСОБА_1 на підставі договору №30023584 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р., укладеного 19.01.2015р. між позивачем та AT «ІМЕКСБАНК».

Вказане рішення суду набрало законної сили - 24.10.2019р.

В подальшому, т.б. 28.02.2020р., Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було направлено відповідь на звернення позивача від 02.12.2019р., в якій зазначалось, зокрема, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017р. накладено арешт на зазначені кошти та заборонено проводити видаткові операції щодо них.

Однак, 15.05.2020р. Шевченківським районним судом м.Києвабуло постановлено ухвалу у справі №761/10353/20 (провадження №1-кс/761/6453/2020), що набрала законної сили, якою клопотання позивача було задоволено та скасовано арешт з грошових коштів, які знаходяться у АТ «Імексбанк» на його банківському рахунку, у зв`язку з чим, позивач повторно звернувся до відповідача,додавши до свого звернення копію вищевказаної ухвали суду.

Проте, 14.01.2021р. позивач отримав відповідь від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якій, зокрема, вказано, що виплата гарантованої суми відшкодування за вкладами, розміщеними на рахунках фізичних осіб в АТ «Імексбанк», які визнано речовими доказами та/або на них накладено арешт, можлива лише після прийняття відповідних процесуальних рішень в указаному кримінальному провадженні та отримання Фондом безпосередньо від правоохоронних та/або судових органів всіх необхідних документів, однак відповідачу безпосередньо з правоохоронних та судових органів не надходила належним чином завірена копія ухвали слідчого судді про скасування арешту».

Вважаючи факт свого включення на підставі судового рішення до Реєстру вкладників, що мають право на отримання гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування фізичних осіб беззаперечною підставою для виплати гарантованого відшкодування за його вкладом, та не отримавши такого відшкодування, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірної бездіяльності відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

За приписами ст.ст.21,22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як передбачено ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

А як визначено вимогами ч.3 ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Особливості виконання банком власних зобов`язань перед контрагентами в разі віднесення банків до категорії неплатоспроможних та запровадження в банках тимчасової адміністрації або початку процедури ліквідації таких банків, встановлюється, окрім ЦК України, спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №4452-VI.

Так, цим Законом №4452 встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону - є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Як слідує зі змісту визначених у ст.2 Закону №4452-VI термінів, «вклад» - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; «вкладник» - це фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката; «система гарантування вкладів фізичних осіб» - сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб`єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники; «уповноважена особа Фонду» - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Як визначено ст.3 цього ж Закону №4452-VI, Фонд - є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права.

Основним завданням Фонду - є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (ст.4 ЗУ №4452-VI).

Так, до повноважень виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку належить затвердження ліквідаційного балансу та звіту уповноваженої особи Фонду про завершення ліквідаційної процедури (п.15 ч.5 ст. 12 Закону №4452-VI).

Згідно з положеннями ч.ч.3,5 ст.34 Закону №4452-VI, виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною 1 ст.35 Закону №4452-VI передбачено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Оплата праці уповноваженої особи Фонду здійснюється Фондом у межах затвердженого штатного розпису (ч.6 ст.35 ЗУ №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку Закону №4452-VI (ч.8 ст.35 ЗУ №4452-VI).

Проаналізувавши процедуру визначення уповноваженої особи Фонду, обсяг її повноважень, порядок оплати праці, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, який діє у межах повноважень, наданих Фондом, отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом. Уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих ним повноважень.

За дії/ бездіяльність такої особи перед іншими суб`єктами правовідносин відповідальність несе Фонд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що вказаний висновок відповідає правовому висновку, викладеному в постанові ВП Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі №757/56680/16-ц.

Як визначено п.п.2-4 ч.3 ст.12 Закону №4452-VI, Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду.

А як передбачено ч.1 ст.26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів (ч.2 ст.26 ЗУ №4452-VI).

Відтак, одним із основних завдань (функцій) Фонду - є відшкодування вкладникам коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, сума якого не може бути меншою 200000 гривень.

Окрім того, Фонд виконує функцію виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, та, зокрема, вирішує питання про задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку за рахунок майна такого банку.

Отже, виходячи з наведених правових норм, судова колегія дійшла аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що позивач, як клієнт банку, який уклав договір банківського рахунку в ПАТ «Імексбанк» і якому банк відкрив поточний рахунок, в розумінні Закону №4452-VI є вкладником, а кошти на її банківському рахунку в сумі 189720,00 грн. є вкладом, на який поширюються основні завдання (функцій) Фонду щодо забезпечення такого вкладу державною гарантією у вигляді граничного розміру відшкодування коштів за цим вкладом.

Як вбачається зі змісту положень Закону України №4452-VI, правовідносини щодо отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника, та у таких правовідносинах Фонд виконує функції з організації виплати гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна), і у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги до держави в особі Фонду.

Отже, суб`єктом, відповідальним за забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та відшкодування кожному вкладнику банку гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є Фонд, котрий виконує власні спеціальні функції та завдання безпосередньо та/або делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора та ліквідатора неплатоспроможного банку уповноваженій особі Фонду - працівнику Фонду, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, підзвітний Фонду та несе відповідальність перед Фондом, та за дії якого відповідальність несе Фонд.

Судами обох інстанцій, з урахуванням положень ч.4 ст.78 КАС України встановлено, що право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду підтверджено постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2017р. у справі №815/452/16, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 24.10.2019р. і набрала законної сили.

Саме встановлена в судовому порядку протиправна бездіяльність уповноваженої особи Фонду, який своєчасно не включив позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, і мала своїм наслідком невиплату Фондом гарантованої суми відшкодування за вкладом позивача.

При цьому, слід враховувати, що, як вказано вище, у правовідносинах, що склалися між позивачем та Фондом, останній виконує функції з організації виплати позивачці гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк», і у вказаних відносинах у позивача виникають майнові вимоги до держави в особі Фонду.

Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

А згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

Отже, обов`язок доведення відсутності вини покладається на заподіювача шкоди, тобто до спростування презумпції вини особа, яка завдала шкоду, вважається винною у завданні шкоди (постанова ВС від 14.02.2018р. у справі №686/10520/15-2).

Так, ч.1 ст.1172 ЦК України чітко визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, відповідальність за невиплату вкладнику гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, право на одержання якої має вкладник, та за шкоду, завдану вкладнику такою невиплатою, діючим законодавством покладено на Фонд, котрий в обґрунтування відсутності своєї вини у невиплаті гарантованої суми відшкодування не вправі посилатися на невчинення тих чи інших уповноваженою особою Фонду, яка є працівником Фонду і діє від імені Фонду, підзвітна Фонду і відповідає перед Фондом, та за дії якої відповідає Фонд.

Відтак, обумовлена протиправна бездіяльність працівника Фонду призвела до невиплати позивачу гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду і, як наслідок, порушено права та гарантії позивачки, надані їй як вкладнику у відповідності до Закону №4452-VI.

Отже, за таких обставин, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення на його користь з відповідача гарантованої суми відшкодування за вкладом в розмірі 189720 грн.

При цьому, суд акцентує увагу на ухвалу Верховного Суду від 16.06.2021р. по справі 160/6499/20 про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021р.по аналогічній справі №160/6499/20.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04), а саме зазначено, що "Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб".

У п. 74 рішення ССПЛ у справі «Лелас проти Хорватії» зазначено, що «державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків».

Інші аргументи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06.05.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко