Справа № 640/30437/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року, суддя Келеберда В.І., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управлянн Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ м Києва про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві № 2600-0303-8/153223 від 28.10.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду у місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи у КЗ «Міська лікарня № 23 м. Донецька» у період з 13.06.2006 по 01.11.2011 рік та у КПП «Центр спортивної медицини міста Києва» у період з 01.12.2011 по 30.09.2020; призначення ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 15.10.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила про те, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправним та підлягає скасуванню, при цьому, наведені підстави для відмови, є необґрунтованими та не узгоджуються з нормами чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2020 розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві № 2600-0303-8/153223 від 28.10.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у місті Києві зарахувати ОСОБА_1 пільгового стажу період роботи у КЗ «Міська лікарня № 23 м. Донецька» у період з 13.06.2006 по 01.11.2011 рік та у КПП «Центр спортивної медицини міста Києва» у період з 01.12.2011 по 30.09.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у місті Києві повторно розглянути питання призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 15.10.2020.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ПФУ в м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (Оболонський відділ) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України № І-р/2020 від 23.01.2020.

Для підтвердження стажу роботи на посадах, віднесених до Списку № 1, позивач надала документи, а саме: паспорт, РНОКПП, трудову книжку, диплом, свідоцтво про народження дітей, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 43 від 30.09.2020 року, видану КПП «Центр спортивної медицини міста Києва», копію особової картки форми П-2, копію наказу № 214/К від 01.12.2011 про прийняття на роботу, витяг з наказу № 1/к від 01.07.2016 про переведення на роботу, копію наказу № 97/К від 30.06.2020 про звільнення з роботи, довідку про реорганізацію закладу, копії характеристик оцінки шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища робочого місця лікаря-рентгенолога Київського центру спортивної медицини, копію висновку якості проведення атестації робочих місць за умовами праці у Київському центрі спортивної медицини № 15-1434 від 2012 року, копію наказу про проведення атестації робочих місць за умовами праці № 16/1 від 01.02.2012 року та № 4/1 від 16.01.2017, копію спостережного листа, копію переліку робочих місць, професій та посад Київського центру спортивної медицини, працівниками яких підтверджується право пільгового забезпечення, копію переліку шкідливих виробничих факторів і показників, наявних на робочих місяцях, що атестуються за умовами праці в Київському центрі спортивної медицини, копію наказу про затвердження переліку робочих місць, працівникам яких підтверджено право на пільги та компенсації за результатами атестації робочих місць № 27 від 20.03.2012 року та № 16/1 від 06.03.2017, копію протоколу № 1 засідання комісії за результатами атестації робочих місць від 12.03.2020 та від 01.03.2017, копію наказу про результати проведення атестації робочих місць № 4.2/2/6230 від 13.06.2017, копію протоколу № 1029 від 28.02.2017 про проведення досліджень повітря робочої зони.

В поданих до справи документах позивачка вказала, що при подачі документів для призначення пенсії, спеціалісти ГУ ПФУ України в м. Києві (Оболонський район) відмовилися приймати у неї оригінал довідки про підтвердження пільгового стажу № 01/36-1040 від 27.08.2020, копію особової картки форми Т-2, копію наказу про прийняття на роботу № 196-к від 09.06.2006, копію наказу про переведення на посаду № 262-к від 15.08.2006, копію наказу про звільнення з роботи № 378-к від 17.10.2011, копію наказу про призначення постійно діючої комісії для атестації робочих місць № 86/1 від 17.12.2004, копію переліку робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам яких встановлено пільгове пенсійне забезпечення, копію протоколу засідання атестаційної комісії по проведенню атестації робочих місць за умовами праці в рентген службі міської лікарні № 23, копію карти фотографії робочого дня (лікаря рентгенолога), копію наказу про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці № 4-а від 04.01.2010, копію переліку робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам яких встановлено пільгове» пенсійне забезпечення (додаток до наказу від 2010 року), копію наказу про призначення постійно діючої комісії для атестації робочих місць № 93 від 17.11.2009, копію протоколу засідання атестаційної комісії по проведенню атестації робочих місць за умовами праці в рентгенслужбі міської клінічної лікарні № 23, копію карти фотографії робочого дня лікарня рентгенолога, видані Комунальним закладом «Міська клінічна лікарня № 23 міста Донецька», обґрунтовуючи це тим, що на печатках вказаних довідок стоїть логотип «ДНР».

Листом № 2600-0303-8/153223 від 28.10.2020, відповідач повідомив позивача про те, що до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не можливо зарахувати період роботи з 01.12.2011 по 31.08.2020 на час роботи позивача в «Центрі спортивної медицини міста Києва» чинні посилання на Списком № 1 № 2 затверджені постановою КМУ від 21.06.2019 № 461, а в довідці міститься посилання на постанову КМУ від 16.01.2003 № 36.

Щодо направлених позивачем пільгових довідок поштою, відповідач своїм листом № 2600-0303-8/151607 від 26.10.2020 повідомив, що для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як учаснику бойових, позивачу дій необхідно звернутися до управління Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року.

Згідно з нормами ст. 2 Закону України № 1788-ХІІ, за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до положень п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України № 1788-ХІІ, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року.

До внесення змін Законом України № 213 у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ, було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто, Законом України від 02.03.2015 № 213, віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років з одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року набували право на пенсію по досягненню 49 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIIІ.

Стаття 13, частина друга статті 14. пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13 частина друга статті 14. пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 201 5 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

З огляду на наведене, після ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах. підлягає застосування у такій редакції: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIІІ, який набрав чинності 11.10.2017, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XІVІ «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 1 14 Закону № 1058-1V, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни виплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб. погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020, КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Як вказує позивачка, станом на день звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 46 років 8 місяців, її стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (по день видачі пільгової довідки - 30.09.2020) становить 14 років 2 місяці 19 днів, а загальний стаж роботи становить понад 26 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як убачається з трудової книжки позивачки та матеріалів справи, позивачка працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1, зокрема:

- у КЗ «Міська лікарня № 23 м. Донецька» у період з 13.06.2006 (наказ № 196-к від 09.06.2006) по 01.11.2011 (наказ № 378-к від 17.10.2011), на посаді лікаря-рентгенолога, завідуючої рентгенкабінету з повним робочим днем в рентгенкабінеті;

- у КНП «Центр спортивної медицини міста Києва» у період з 01.12.2011 (наказ № 214/к від 01.12.2011) по 30.06.2016 (наказ № 97/к від 30.06.2016) та з 01.07.2016 (наказ № 1.2-к/тр від 01.07.2016) по теперішній час, на посаді лікарня-рентгенолога у рентгенівському кабінеті.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи: первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Для підтвердження періодів роботи з 13.06.2006 по 01.11.2011, у КЗ «Міська лікарня № 23 м. Донецька» та з 01.12.2011 по теперішній час у КНП «Центр спортивної медицини міста Києва», позивачка надала уточнюючі довідки № 01/36-1040 від 27.08.2020 та № 43 від 30.09.2020, що підтверджують її роботу на пільгових умовах за Списком № 1.

Відповідно до листа відповідача за № 2600-0303-8/153223 від 28.10.2020, зазначено, що до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не можливо зарахувати період роботи з 01.12.2011 по 31.08.2020 - на час роботи в «Центрі спортивної медицини міста Києва» чинні: посилання на Списком № 1 № 2 затверджені постановою КМУ від 21.06.2019 № 461, а в довідці міститься посилання на постанову КМУ від 16.01.2003 №36.

Тобто, однією із підстав відмови у призначенні позивачу пенсії, є невідповідність постанови КМУ на час її роботи по Списку № 1.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовують Списки, чинні на період роботи особи, тобто: 1) якщо пільгова робота до 31.12.1991, застосовуються Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 № 1173; 2) якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, застосовуються Списки № 1, 2 затверджені постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 № 10; 3) якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, застосовуються Списки № 1, 2 затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162; 4) якщо пільгова робота продовжується після 16.01.2003, але не більше як до 24.06.2016, застосовуються Списки № 1, 2 затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 № 36; 5) якщо пільгова робота продовжується після 24.06.2016, але не більше як до застосовуються Списки № 1, 2 затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XIX «Охорона здоров`я» передбачені: лікарі-рентгенологи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XIX «Охорона здоров`я» передбачені: Лікарі- рентгенологи.

Отже, професія «лікар-рентгенолог» в спірні періоди була передбачена у всіх Списках № 1, а тому стаж роботи позивача із шкідливими і важкими умовами праці складає (по день видачі пільгової довідки - 30.09.2020) 14 років 2 місяці 19 днів, а отже, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач протиправно відмовив заявнику в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Колегія суддів враховує, що позивач повідомила про те, що при подачі документів для призначення пенсії, спеціалісти ГУ ПФ України в м. Києві (Оболонський район) відмовилися приймати у неї оригінали пільгових довідок, видані Комунальним закладом «Міська клінічна лікарня № 23 міста Донецька», обґрунтовуючи це тим, що на печатках вказаних довідок стоїть логотип «ДНР». Тому, всі пільгові довідки були долучені до матеріалів пенсійної справи поштою 16.10.2020.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За змістом ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, § 45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Водночас, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджуєьться з доводами суду першої інстанції, що наявна інформація про страховий стаж позивача підтверджується довідкою, яка має братися до уваги відповідачем, проте така жодним чином не легітимізує окупаційну владу, адже позивач не має жодних інших варіантів діяти, аніж отримати таку довідку задля підтвердження наявного в нього права на пенсійне забезпечення, у тому розмірі, що вона заробила впродовж свого трудового шляху.

Колегія суддів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення як громадянину, яка працювала на роботах зі шкідливими умовами праці.

Не зарахування відповідачем зазначеного стажу роботи означає, що позивач втратила право на призначення пенсії на пільгових умовах, проте, факт роботи позивача на посадах, які дають право на пільгову пенсію, підтверджений трудовою книжкою та відповідними довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії, а тому, у пенсійного органу не було підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких підстав, відповідач безпідставно відмовив позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, так як нею були надані всі необхідні документи для отримання пенсії при досягненні необхідного пенсійного віку, а тому суд першої інстанції прийняв законне рішення щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві № 2600-0303-8/153223 від 28.10.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов`язання зарахувати позивачу до пільгового стажу період роботи у КЗ «Міська лікарня № 23 м. Донецька» у період з 13.06.2006 по 01.11.2011 рік та у КПП «Центр спортивної медицини міста Києва» у період з 01.12.2011 по 30.09.2020.

Окрім того, суд прийшов до вірного висновку, що належним способом захисту прав позивачки у даному випадку з огляду на вищевстановлені обставини є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 15.10.2020, з урахуванням того, що питання призначення пенсії особі, є дискреційним повноваженням пенсійного органу, який має врахувати висновки суду по суті спору.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.