Справа № 160/8609/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2022 року Справа № 160/8609/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати постанову Укртрансбезпеки № 226386 від 29 грудня 2020 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу;
- судові витрати стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
06.07.2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Також, 15.07.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження було задоволено, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, підготовче засідання було призначено на 02.08.2021 року 13 год. 30 хв., зобов`язано відповідача надати в судове засідання пояснення щодо клопотання позивача про призначення судової автотехнічної експертизи.
Ухвалою суду від 02.08.2021 року клопотання представника позивача про призначення судової автотехнічної експертизи у справі №160/8609/21 було задоволено, призначено у справі №160/8609/21 судову автотехнічну експертизу, поставивши на її вирішення наступне питання: - чи технічно можливе перевантаження на другу вісь вантажного автомобілю DAF TE 85 XF в разі заповнення його кузову сипучим вантажем (кам`яним вугіллям) насипом за умови прослідування ним значної відстані (від м. Кам`янське Дніпропетровської області до м. Києва)? На час проведення судової експертизи зупинено провадження в адміністративній справі №160/8609/21 до отримання результатів експертизи.
Листом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.10.2021 року матеріали адміністративної справи №160/8609/21 було повернуто на адресу суду без проведення експертизи. У листі зазначено, що питання не відповідає Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року та не відноситься до завдань автотехнічної експертизи.
Ухвалою суду від 18.10.2021 року поновлено провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 15.11.2021 року 10 год. 30 хв.
05.11.2021 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про призначення товарозначної експертизи судом у даній справі.
15.11.2021 року підготовче судове засідання було відкладено до 18.11.2021 року на 10 год. 30 хв.
17.11.2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи без участі позивача та його представника в порядку письмового провадження.
18.11.2021 від представника відповідача на адресу суду надійшли пояснення, в яких представник зазначив, що в силу приписів п. 2.3 Правила дорожнього руху, водій зобов`язаний контролювати навантаження транспортного засобу та здійснювати контроль переміщення вантажу під час руху транспортного засобу. Таким чином, наявне порушення позивачем Закону України «Про автомобільні дороги», оскільки маса навантаження перевищує норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, що в свою чергу дозволяється лише за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Приписи ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містять ніяких застережень стосовно виду вантажу - подільного або неподільного, який перевозиться. Також, санкція ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу без будь-яких застережень стосовно виду вантажу. Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.2014 №363 "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані. Водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Таким чином, відповідач вважає за недоцільне призначати судову товарознавчу експертизу по даній справі, оскільки на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.
Крім того, 18.11.2021 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника в порядку письмового провадження.
Ухвалою суду від 18.11.2021 року клопотання представника позивача про призначення судової товарознавчої експертизи у справі №160/8609/21 було задоволено, призначено у справі №160/8609/21 судову товарознавчої експертизу, поставивши на її вирішення наступне питання: чи відповідало упакування та перевезення вантажу згідно з товарно-транспортною накладною № 111431 від 09 листопада 2020 року чинним правилам для перевезення вантажу такого виду? На час проведення судової експертизи зупинено провадження в адміністративній справі №160/8609/21 до отримання результатів експертизи.
Листом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.01.2021 року матеріали адміністративної справи №160/8609/21 було повернуто на адресу суду без виконання експертизи. У листі зазначено, що питання, яке ставиться на вирішення експертизи не стосується споживчих властивостей товару і упакування, а передбачає визначення габаритно-вагових показників вантажу, тому не відноситься до завдань судової товарознавчої експертизи. Також повідомлено, що вирішення зазначеного питання також не входить до компетенції експертів з інженерно-транспортних та автотранспортних досліджень.
Ухвалою суду від 14.02.2022 року поновлено провадження у справі №160/8609/21, підготовче засідання призначено на 03.03.2022 року о 11:00 год.
У зв`язку з перебуванням судді Неклеси О.М. на лікарняному, розгляд справи було перенесено на 31.03.2022 року о 10:00 год.
31.03.2022 року представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв`язку з впровадженням воєнного стану на території України.
Позивач та його представник 31.03.2022 року в судове засідання не з`явились, жодних заяв чи клопотань до судового засідання не надали.
Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За наведених обставин та керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України суд вирішив розглянути справу по суті в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
01.04.2022 року до суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представника позивача про відкладення (перенесення) розгляду справи. У клопотанні представник позивача зазначив, що був обмежений у можливості прибути в судове засідання у даній справі, так як о 09 год. 35 хв. 31.03.2022 року була оголошена повітряна тривога. Наведені обставини він вважає поважною причиною неприбуття представника позивача у судове засідання. На підставі викладеного просив продовжити строк підготовчого засідання та відкласти судове засідання на іншу дату, про що його повідомити.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи мають право: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Також, 14.03.2022 року Президентом України підписано Указ "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022, у зв`язку із чим до Верховної Ради направлено проект Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 року № 7168.
15.03.2022 року Верховна Рада ухвалила Закон про затвердження Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні". Таким чином, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26 березня 2022 року на 30 діб, тобто до 25 квітня 2022 року.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Враховуючи те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення чи перенесення розгляду справи та розглядає справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.11.2020 року, на підставі направлення на рейдову перевірку № 000241 від 05.11.2020 року, посадовими особами відповідача проводилась рейдова перевірка транспортних засобів на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, в місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, які знаходяться на адміністративній території м. Києва та Київської області.
Під час рейдової перевірки, 10.11.2020 року о 12 год. 20 хв. у Київській області, м.Київ, Велика кільцева дорога, було зупинено транспортний засіб марки DAF ТЕ 85 XF, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом STAS S34-3A5 державний номер НОМЕР_2 .
В ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що він належить та використовується ОСОБА_1 . Водій, що знаходився за кермом транспортного засобу передав для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та товаро-транспортну накладну №111431 від 09.11.2020 року.
Після перевірки документів, які надав водій співробітникам Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, було проведено ваговий контроль транспортного засобу та встановлено порушення норм, які зазначені в п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР України), а саме навантаження на одиночну вісь склало 13 280 кг при допустимій нормі 11 000кг, що складає 20, 73% перевищення параметрів від нормативу.
Зважаючи на зазначене, посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було віднесено транспортний засіб позивача до великовагового та складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 243836 від 10.11.2020 року з додатком у вигляді Розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 045292 від 10.11.2020 року та Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.11.2020 року №0013858.
Водій зі змістом акту перевірки був ознайомлений, від підпису та пояснення відмовився, про що зазначено у самому акті.
Для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, акт №243836 від 10.11.2020 року був направлений Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки до Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.
Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було надіслано на адресу позивача повідомлення про розгляд справи №100649/3.1/24-20 від 22.12.2020 року, в якому зазначалося про необхідність прибуття 29.12.2020 року о 10 год. 00 хв. у приміщення Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Вважаючи протиправною постанову Укртрансбезпеки №226386 від 29 грудня 2020 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови КМУ № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізовується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядкувавши службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).
Відповідно до п. 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчу влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
У відповідності до п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
З огляду на викладене, Укртрансбезпека та її територіальні органи під час здійснення своїх повноважень діють як суб`єкти владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.
Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 року (далі - Закон №2344) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до абз.2 ст.2 Закону України «Про транспорт» №232/94-ВР від 10.11.1994 року нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.
За змістом ст. 48 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).
Згідно із пп.5 п.2 Порядку №879 дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (далі - Правила проїзду), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
Відповідно до п.4 Правил проїзду, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг.
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 25 Правил проїзду, забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, ні під час здійснення перевірки, ні під час вирішення питання щодо притягнення позивача до відповідальності, документів, які б підтверджували право на рух транспортного засобу марки DAF ТЕ 85 XF, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом STAS S34-3A5 державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, з перевищенням нормативних вагових параметрів не було надано. Такі документи також не були надані і до суду.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги -4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11 т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі -16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку №879 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно- вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (пункт 16 Порядку №879).
Відповідно до пункту 18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.
Пункти 5, 6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 №422 (далі - Порядок №422), встановлюють, що у разі коли під час проведення перевірки виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт, складається акт та/або протокол про адміністративне правопорушення.
У разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових, небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 і до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ Національної поліції про такі порушення.
Як слідує зі змісту акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, в результаті здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF ТЕ 85 XF, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом STAS S34-3A5 державний номер НОМЕР_2 , встановлено навантаження на одиночну вісь, яке склало 13 280 кг при допустимій нормі 11 000кг, що складає 20, 73% перевищення параметрів від нормативу.
При цьому, на момент виникнення спірних правовідносин відповідна методика, якою мають керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології не затверджена.
При цьому, станом на 10.11.2020 року (дати проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача) необхідність використання посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю методики затвердженої Мінекономрозвитку, не була передбачена жодним нормативно-правовим актом.
Відповідно до п.13 Порядку № 879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального та зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Згідно з п.3 розділу ІІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури від 28.07.2016 №255, визначено, що вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.
Відповідно до даних вказаних у Сертифікаті перевірки типу № 35/1/В/1/345-19 від 09.12.2019 року, при визначенні оцінки відповідності вищевказаних ваг застосовувалися стандарти, які зазначені в графі «Відповідно до»: Додатку 2, розділ «Процедури оцінки відповідності. Модуль В. (перевірка типу)» до Технічного регламенту щодо неавтоматичних зважувальних приладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1062. Цей сертифікат видано за результатами дослідження технічного проекту засобу вимірювальної техніки. Цей сертифікат підтверджує відповідність типу засобу вимірювальної техніки застосовним вимогам Технічного регламенту.
Щодо доводів позивача про те, що предметом перевезення був подільний вантаж - вугілля, яке навіть у разі нерівномірного розподілу по тарі перевезення утрушується та самостійно рівномірно розподіляється, а тому, на думку позивача, неприпустимий дисбаланс навантаження на осі автомобіля, який було встановлено в результаті здійснення габаритно-вагового контролю, суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.2014 року №363 було затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила перевезення), якими на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.
Відповідно до підпунктів 8.14-8.15 Глави 8 Правил перевезення навантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху. Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.
Згідно із пунктом 12.1 Глави 12 Правил перевезення при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.
Пунктом 12.5 Глави 12 вказаних Правил передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
Згідно із пунктом 8.20 Глави 8 зазначених правил водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.
Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.
У спірному випадку різниця у вазі сипучого вантажу між сусідніми осями зафіксована у акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю, а також талоні зважування від 10.11.2020 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
При цьому, виявлене порушення було належним чином зафіксовано у складених в результаті перевірки документах, які в повній мірі підтверджують порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт.
Позивач жодними доказами не спростував встановлені під час розгляду справи обставини та не довів відсутність порушення ним законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до абз.16 ст.60 Закону Закон №2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на вищевикладені обставини та норми права, суд прийшов до висновку, що позивачем дійно було допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», отже постанова Укртрансбезпеки № 226386 від 29 грудня 2020 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу є правомірною, а тому не підлягає скасуванню.
Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень постанова якого оскаржуються, належним чином доведено правомірність свого рішення, тоді як позивачем не доведено своєї правової позиції та не спростовано доводи відповідача, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2022 р.

Суддя Олена НЕКЛЕСА