Справа № 640/4526/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4526/20 Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача Кузьмишиної О.М.,

Суддів : Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - відповідач, апелянт, ГУ ПФУ у м. Києві), у якому просить:

- визнати протиправним рішення відповідача від 31.01.2020 про відмову в призначенні пенсії державного службовця;

- зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії державного службовця з 02.04.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця, викладену у листі від 31.01.2020, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 24.12.2019 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення пенсії, викладеною у довільній формі, яка не відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), що на переконання відповідача, свідчить про те, що позивач із заявою про перерахунок її пенсії, складеною у встановленому законом порядку не зверталась, отже рішення з цього питання відповідачем не приймалося. Звернення позивача розглянуто в порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян", тому протиправності у своїх діях відповідач не вбачає.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2022 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, з 2019 року їй призначено пенсію по інвалідності, розмір якої обчислено відповідно до Закону № 1058-IV.

У жовні 2018 року позивачці встановлено ІІ групу інвалідності, з 01.11.2019 встановлено ІІ групу інвалідності довічно (загальне захворювання), про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК від 01.11.2019 №430107.

Відповідно до наказу управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві Державної адміністрації від 29.03.2019 №112-К ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу по прийому та контролю справ, з 01.04.2019 за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності.

24.12.2019 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно Закону України "Про державну службу", проте відповідач листом від 31.01.2020 №2600-0213-8/6324 відмовив у переведенні на зазначений вид пенсії, посилаючись на пункти 10-12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2016 № 889-VIII.

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 29.12.2021, колегія суддів бере до уваги, що статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-XII) крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статтею 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Виходячи з наведеної норми, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XIІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами частини дев`ятої статті 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина десять статті 37 Закону №3723-XII).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 (справа №822/524/18) суд на підставі аналізу зазначених вище норм законодавства зазначив, що законодавство не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, трудовий стаж позивача на державній службі становить понад 20 років, що підтверджується записами трудової книжки позивача. При цьому позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 01.11.2019 №430107.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років та перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону №3723-XII, а тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.02.2019 року у зразковій справі № 822/524/18.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в тій частині, що необгрнутованими та недоведеними є доводи відповідача про подання заяви у довільній формі, у зв`язку з чим її розглянуто відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а право на призначення/переведення пенсії не порушено. У свою чергу колегія суддів зауважує, що зміст поданої позивачкою заяви вочевидь вказує на намір заявника змінити вид пенсії, при цьому відповідач допустив надмірний формалізм, внаслідок чого не дотримав та не забезпечив законних прав та інтересів позивача - пенсіонера та особи, яка потребує особливої та підвищеної уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій на отримання пенсійних виплат.

В іншій частині колегія суддів рішення суду першої інстанції від 29.12.2021 не оцінює, оскільки таких вимог відповідач в апеляціяйній скарзі не висловлює.

Відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій справі, повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року- без змін.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляціний адміністративний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2021 року у справі №640/4526/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко