Справа № 260/4554/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/4554/21 пров. № А/857/2779/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу 27 Прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року(суддя Маєцька Н.Д., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до 27 Прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ; далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив: 1) Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбачені п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2018 роки загальним терміном 56 календарних дні виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2018; 2) Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбачені п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2018 роки загальним терміном 56 календарних днів виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2018 та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені; 3) Стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки (56 днів), 17 372,88 грн.; 4) Стягнути із відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені, а саме: з 02.08.2018 р по 20.09.2021 року в сумі 379022,08 грн. До суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог. У вказаній заяві позивач відмовився від частини позовних вимог. Також позивач зазначив, що відповідач добровільно здійснив нарахування і виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, а відтак остаточний розрахунок здійснено 15 вересня 2021 року.У зв`язку з цим, позивач виклав позовну вимогу зазначену в пункті 3 у наступній редакції: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме з 02 серпня 2018 року по 14 вересня 2021 року в сумі 357372,64 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року закрито провадження в частині позовних вимог про відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбачені п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2018 роки загальним терміном 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.08.2018 року та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені та про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки (56 днів), 17 372,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, відповідачем не було проведено повний розрахунок при звільненні, а такий розрахунок було проведено лише 15.09.2021.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.08.2018 по 14.09.2021 у сумі 36555,55 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його, фактично в частині задоволених позовних вимог, оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що на момент звільнення позивача був відсутній спір щодо належних позивачу сум при звільненні, тому немає підстав для застосування статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Вказує, що грошова компенсація за невикористанні календарні дні додаткової відпустки не є складовою грошового забезпечення та її несвоєчасна виплата не тягне за собою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач проходив військову службу та наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 01.08.2018 № 267-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 01.08.2021.

Відповідно до листа від 01.10.2021 № 11/9037 у вересні 2021 року була погашена заборгованість по виплаті індексації грошового забезпечення, яка виникла з січня 2016 року по лютий 2018 року включно в період проходження військової служби в НОМЕР_2 прикордонному загоні та виплачена грошова компенсація за 56 невикористаних календарних днів додаткової відпустки ,як учаснику бойових дій на загальну суму 36568,80 грн. Вищевказане підтверджується розрахунково-платіжною відомістю за вересень 2021 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем при звільненні позивача з військової служби не проведено повного розрахунку, він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням принципу пропорційності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551- ХІІ).

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551- ХІІ учасникам бойових дій надаються пільги у використанні чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини четвертої статті 9 цього Закону, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки.

Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Відтак, суд зазначає, що позивач набув право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2015 - 2018 роки , у зв`язку із звільненням зі служби.

Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі №910/4518/16, за змістом положень статей 94, 116, 117 КЗпП статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП норми, спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Таким чином, компенсація за невикористану відпустку є належною звільненому працівнику сумою в розумінні статті 117 КЗпП України.

Як видно з матеріалів справи, остаточний розрахунок було здійснено 15.09.2021.

Таким чином, оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що незважаючи на те, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки не входить до складу грошового забезпечення, проте, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретних видів виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Таким чином, покликання апелянта на те, що вказана компенсація не є складовою грошового забезпечення, не може бути підставою відмови у виплаті позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Апеляційний суд погоджується із застосованим судом першої інстанції принципом пропорційності стосовно визначення середнього заробітку.

30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У вказаному судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100(далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом першим п.2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, як позивача звільнено з військової служби 01 серпня 2018 року, а виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки відповідачем здійснена 15 вересня 2021 року, строк затримки розрахунку при звільненні складає 1140 календарних днів. Згідно довідки про розмір нарахованого грошового забезпечення позивача, виданої 94 прикордонним загоном розмір грошового забезпечення позивача у червні 2018 року склав 9522,00 грн., у липні 2018 року - 9617,10 грн. Так, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 313,76 грн.

Таким чином, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексації 36568,80. (частка компенсації) / 357686,40 (середній заробіток за весь час затримки розрахунку (1140 днів) х 100 = 10,22 %. Отже сума, яка підлягає відшкодуванню за несвоєчасний розрахунок при звільненні з урахуванням істотної частки 10,22 становить: 313,76 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 0,1022 х 1140 (кількість днів затримки розрахунку) = 36555,55 грн. В підсумку, колегія суддів погоджується, що з урахуванням істотності частки, сума яка підлягає відшкодуванню становить 36555,55 грн.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 27 Прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 рокув справі №260/4554/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш