Справа № 9901/348/19
Суддя: Пророк Віктор Васильович
Дата ухвалення: 2021-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М.
справа № 9901/348/19 (провадження № 11-218заі21)
Велика Палата Верховного Суду розглянула в судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора, Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження,про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії і постановою від 08 грудня 2021 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокуроразадовольнила частково, змінила мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, виклавши її в редакції цієї постанови, а в решті це рішення залишила без змін.
З постановою Великої Палати Верхового Суду не можемо погодитися з огляду на таке.
Історія справи
1. У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП), у якому просив прислухатися до доводів уточненої позовної заяви і:
- визнати протиправним і скасувати рішення КДКП від 09 квітня 2019 року № 72дк-19 «Про відмову у зарахуванні до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів та недопущення до проходження спеціальної підготовки» (далі - Спірне рішення);
- зобов`язати Генерального прокурора зарахувати ОСОБА_1 до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів із результатом 141,8 бала;
- визнати ОСОБА_1 таким, що проходив спеціальну підготовку у Національній академії прокуратури України та успішно завершив спеціальну підготовку у Національній академії прокуратури України без складення іспиту;
- зобов`язати Генерального прокурора призначити ОСОБА_1 на посаду прокурора окружної прокуратури без проходження атестації в межах території міста Дніпра.
2. ОСОБА_1 , серед іншого, свої вимоги мотивував тим, що відповідач ухвалив Спірне рішення з грубим порушенням вимог частини четвертої статті 46 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII), спеціальну перевірку провів з порушенням процесуальних строків, передбачених пунктом 7 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171 (далі - Порядок № 171).
3. Посилався на те, що для участі в конкурсі на посаду прокурора місцевої прокуратури він 19 липня 2018 року подав документи, передбачені статтею 30 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII). За результатами розгляду цих документів його допустили до складання кваліфікаційного іспиту, який він успішно склав і отримав 141,8 бала.
4. Рішенням від 21 листопада 2018 року № 266дк-18 КДКП внесла його до списку кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури. Одночасно з документами, які він подав відповідачу для участі у конкурсі, надав також згоду на проведення спеціальної перевірки, датовану 16 липня 2018 року.
5. Після ознайомлення з оскаржуваним рішенням дізнався, що відповідач із посиланням недоброчесність відмовився зарахувати позивача до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів.
6. Зазначив також, що відповідач незаконно не зарахував позивача до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів та не допустив до проходження спеціальної підготовки на підставі розбіжностей у декларації, бо всупереч положенням частини четвертої статті 46 Закону № 1700-VII розбіжності у декларації, відображені НАЗК у результатах перевірки, хибно визнав як порушення і незаконно використав їх як підстави для відмови зарахувати його до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів та допустити до проходження спеціальної підготовки.
7. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 21 квітня 2021 року позов задовольнив частково. Зокрема, суд визнав протиправним та скасував Спірне рішення.
8. Оцінюючи Спірне рішення про відмову в зарахуванні позивача до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів та недопущення до проходження спеціальної підготовки, суд першої інстанції встановив, що мотивами його ухвалення стала інформація НАЗК про виявлені розбіжності у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, які встановила посадова особа (орган), яка (який) організовує проведення спеціальної перевірки і яка (який) надає можливість претенденту на посаду протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити таку розбіжність.
9. Суд установив, що позивач на запит відповідача від 22 грудня 2018 року про надання пояснень та документів на їх підтвердження щодо виявлених НАЗК розбіжностей надав такі пояснення з доданими до них уточнюючими документами на засіданні КДКП 09 квітня 2019 року. Хоча позивач надав пояснення, які, на його переконання, аргументовано й доказово спростовували інформацію НАЗК, що начебто мала характеризувати його з негативного боку, але оскаржуване рішення відповідача не містить змісту цих пояснень, суджень відповідача про слушність, об`єктивність, дотичність та вагомість його аргументів чи, навпаки, мотивів їх відхилення.
10. За цих обставин суд підсумував, що Спірне рішення не містить вмотивованих висновків щодо врахування як обставин, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон (пояснення та уточнюючі документи), так і інших обставин, що мають значення у конкретній ситуації (обставин, які є підставою для відмови в призначенні (обранні) на посаду, встановлення факту подання неправдивих відомостей, підроблених документів тощо).
Мотиви Великої Палати Верховного Суду
11. Свою позицію у цій справі Велика Палата Верховного Суду, зокрема, обґрунтувала тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, керувався нормативними положеннями, чинними на час виникнення спірних відносин.
12. Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон № 1697-VII.
13. Порядок добору кандидатів та їх призначення на посаду прокурора місцевої прокуратури визначено статтею 29 Закону № 1697-VII, відповідно до якої добір кандидатів та їх призначення на посаду прокурора здійснюється в порядку, визначеному цим Законом, та включає: 1) прийняття КДКП рішення про проведення добору кандидатів на посаду прокурора, що розміщується на офіційному вебсайті КДКП та повинно містити виклад передбачених цим Законом вимог, яким має відповідати кандидат на посаду прокурора, а також перелік документів, що подаються до КДКП, і кінцевий термін їх подання; 2) подання особами, які виявили бажання стати прокурором, до КДКП відповідної заяви та документів, визначених цим Законом; 3) здійснення КДКП на основі поданих кандидатами на посаду прокурора документів перевірки відповідності осіб вимогам, установленим до кандидата на посаду прокурора; <…> 6) організацію КДКП спеціальної перевірки кандидатів, які успішно склали кваліфікаційний іспит; 7) визначення КДКП рейтингу кандидатів на посаду прокурора серед осіб, які успішно склали кваліфікаційний іспит та щодо яких проведено спеціальну перевірку, а також зарахування їх до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів; <…> 10) проведення КДКП конкурсу на зайняття вакантних посад прокурорів на основі рейтингу кандидатів; 11) направлення КДКП подання керівнику місцевої прокуратури щодо призначення кандидата на посаду прокурора <…>.
14. Відповідно до частин першої та третьої статті 30 Закону № 1697-VIІ для участі в доборі кандидатів на посаду прокурора особа подає: 1) письмову заяву про участь у доборі кандидатів на посаду прокурора; <…> 3) анкету кандидата на посаду прокурора, що містить інформацію про особу, та автобіографію; <…> 9) письмову згоду на збирання, зберігання та використання інформації про неї з метою оцінки готовності особи до роботи на посаді прокурора та проведення щодо неї спеціальної перевірки; 10) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою, встановленою Законом України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - Закон № 3206-VI) <…>. Вимагати від кандидата на посаду прокурора надання документів, не передбачених цією статтею, забороняється.
15. До участі в доборі кандидатів на посаду прокурора допускаються особи, які подали всі необхідні документи і відповідають вимогам, установленим до кандидата на посаду прокурора. Про відмову в допуску до кваліфікаційного іспиту КДКП приймає вмотивоване рішення.
16. Відповідно до частини першої статті 32 Закону № 1697-VII КДКП організовує спеціальну перевірку кандидатів на посаду прокурора, які успішно склали кваліфікаційний іспит. Відомості про особу, які підлягають спеціальній перевірці, а також порядок її здійснення визначаються Законом № 3206-VI.
17. За частиною першою статті 56 Закону № 1700-VII стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується НАЗК, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.
18. Спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в частині першій цієї статті, зокрема щодо: <…> 2) факту, що особа піддана, піддавалася раніше адміністративним стягненням за пов`язані з корупцією правопорушення; 3) достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 4) наявності в особи корпоративних прав; <…> 8) поширення на особу заборони займати відповідну посаду, передбаченої положеннями Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади» (частина третя статті 56 Закону № 1700-VII).
19. Відповідно до частини першої статті 57 Закону № 1700-VII спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, у строк, що не перевищує двадцяти п`яти календарних днів з дня надання згоди на проведення спеціальної перевірки. Порядок проведення спеціальної перевірки та форма згоди на проведення спеціальної перевірки затверджуються Кабінетом Міністрів України.
20. Частиною другою статті 57 Закону № 1700-VII передбачено, що для проведення спеціальної перевірки особа, яка претендує на зайняття посади, подає до відповідного органу: 1) письмову згоду на проведення спеціальної перевірки; 2) автобіографію <…>.
21. Особа, яка претендує на зайняття посади, також подає до НАЗК в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
22. Пунктом 3 частини четвертої статті 57 Закону № 1700-VII визначено, що НАЗК спеціальна перевірка проводиться щодо наявності у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей про кандидата, а також щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
23. Відповідно до частин першої, другої статті 58 Закону № 1700-VII інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту.
24. Рішення про призначення (обрання) або про відмову у призначенні (обранні) на посаду, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, приймається після проведення спеціальної перевірки. У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки факту розбіжностей у поданих претендентом на посаду автобіографії та/або декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік посадовою особою (органом), яка (який) організовує проведення спеціальної перевірки, надається можливість претенденту на посаду протягом п`яти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом та/або виправити таку розбіжність.
25. У разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади, посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду.
26. Особа, щодо якої за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні (обранні) на посаду, вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку. Рішення про відмову у призначенні (обранні) на посаду за результатами спеціальної перевірки може бути оскаржено до суду.
27. Згідно із частиною третьою статті 58 цього Закону орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Щодо кандидатів на зайняття посад (крім посади судді), призначення (обрання) на які здійснюється Президентом України, Верховною Радою України або Кабінетом Міністрів України, таку довідку готує відповідний структурний підрозділ Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України або Секретаріату Кабінету Міністрів України.
28. Особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.
29. Аналогічні положення щодо питання проведення спеціальної перевірки містяться у Порядку № 171.
30. Частиною другою статті 32 Закону № 1697-VII передбачено, що у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки факту подання кандидатом на посаду прокурора неправдивих відомостей або підроблених документів КДКП приймає рішення про відмову в зарахуванні кандидата до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів.
31. Відповідно до частини шостої цієї статті в разі одержання інформації, що може свідчити про недоброчесність кандидата на посаду прокурора, КДКП розглядає її на своєму засіданні за участю такого кандидата. Кандидат на посаду прокурора має право ознайомитись з такою інформацією, надати відповідні пояснення, спростувати та заперечити її. За результатами розгляду КДКП може прийняти рішення про недопущення кандидата до проходження спеціальної підготовки.
32. Суд установив, що мотивами прийняття Спірного рішення слугувала інформація про виявлення НАЗК за результатами спеціальної перевірки недостовірних відомостей, які позивач зазначив у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік. З огляду на ці відомості КДКП виснувала, що такі дії кандидата на посаду прокурора ОСОБА_1 несумісні з обійманням надалі посади прокурора та можуть свідчити про недоброчесність кандидата.
33. На виконання наведених вище положень статті 58 Закону № 1700-VII, якими передбачено право особи, що претендує на відповідну посаду, надати свої пояснення та виправити встановлені розбіжності, позивач на запит відповідача від 22 грудня 2018 року про надання пояснень та документів на їх підтвердження щодо виявлених НАЗК розбіжностей та на засіданні КДКП 09 квітня 2019 року надав пояснення та уточнюючі документи з цього приводу.
34. За положеннями цієї ж статті рішення щодо результатів розгляду (врахування) наданих кандидатом на посаду пояснень та виправлення розбіжностей приймається органом, на посаду в якому претендує особа.
35. У Спірному рішенні стосовно наданих кандидатом на посаду прокурора місцевої прокуратури пояснень щодо виявлених НАЗК недостовірних відомостей у поданій ним декларації відповідач обмежився таким висловлюванням: « ОСОБА_1 на засідання 09.04.2019 прибув, особисто надав Комісії пояснення та уточнюючі документи». Далі виклав відомий висновок щодо результату спеціальної перевірки.
36. Але при цьому, на що звернув увагу і суд першої інстанції, не зауважив, що за змістом частини третьої статті 58 зазначеного Закону особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.
37. Пунктом 15 Порядку № 171 визначено, що претенденти на посади, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати такої перевірки та в разі незгоди з її результатами можуть подати відповідному органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Зауваження у семиденний строк з дня їх надходження підлягають розгляду керівником відповідного органу або його заступником відповідно до розподілу функціональних обов`язків, за результатами якого особі надається письмова відповідь.
38. Як згадано вище, довідка про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, та Спірне рішення містять лише посилання щодо надання позивачем пояснень та підтверджуючих документів з приводу виявлених під час проведення спеціальної перевірки недостовірних відомостей у декларації кандидата. А це, своєю чергою, дає підстави підсумувати, що відповідач не довів, що надані позивачем пояснення та уточнюючі документи були розглянуті відповідачем та враховані під час прийняття оскаржуваного рішення.
39. Фактично відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення обмежився лише інформацією, наданою НАЗК, якою встановлено недостовірні відомості в поданій позивачем декларації за 2017 рік, за результатами чого на підставі припущень дійшов висновку, що такі дії кандидата на посаду прокурора не сумісні з обійманням у подальшому посади прокурора та можуть свідчити про недоброчесність кандидата.
40. З аналізу наведених законодавчих положень та обставин справи суд першої інстанції дійшов висновку, що Спірне рішення КДКП не містить мотивів відхилення або врахування наданих позивачем пояснень та уточнюючих документів, а отже, прийняте без урахування критеріїв, що випливають із принципів законності та обґрунтованості рішень, прийнятих суб`єктом владних повноважень.
41. З таким висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій частині Велика Палата Верховного Суду погодилася.
42. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Наведений принцип справедливого судочинства відображає основні критерії справедливого ставлення до особи, в тому числі право бути почутим у прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень. Якщо при цьому право особи бути почутою не забезпечується, то порушується наведений принцип, а за таких умов з`являються підстави визнати прийняте рішення незаконним.
43. Спірне рішення не містить аргументів на користь того, що КДКП під час його прийняття врахувала надані позивачем пояснення та уточнюючі документи. Не зазначила, яким чином їх наявність вплинула на прийняття саме такого рішення відносно позивача. А отже, таке рішення не може визнаватись обґрунтованим та законним.
44. Велика Палата Верховного Суду не вважала, що відсутність у Спірному рішенні аргументів на користь того, що КДКП під час його прийняття врахувала надані позивачем пояснення та уточнюючі документи, є просто формальністю, елементом певної невмотивованості рішення через неуважність, порушенням, що не має істотного значення, або чимось таким, що не впливає на законність і обґрунтованість Спірного рішення в цілому.
45. КДКП повинна розглядати надані кандидатом на посаду прокурора пояснення та уточнюючі документи на їх підтвердження всебічно й об`єктивно, давати відповіді на всі доводи. І якщо КДКП вирішила визнати певну подію такою, що на підставі закону є достатньою і необхідною для ухвалення рішення про недопущення кандидата до проходження спеціальної підготовки, то однаковою мірою вона повинна оцінити й дати відповідь на питання про те, чи не спростовують обставини та законні підстави, які в поясненнях наводить такий кандидат, ту обставину, з посиланням на яку було припинено участь кандидата в конкурсі.
Мотиви окремої думки
46. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
47. Також відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
48. Велика Палата Верховного Суду встановила, що КДКП на своєму засіданні 09 квітня 2019 року за участю позивача ознайомилася з поясненнями та документами, які ОСОБА_1 були надані на відповідний запит КДКП від 22 грудня 2018 щодо виявлених НАЗК розбіжностей. Натомість у Спірному рішенні КДКП обмежилася лише загальним висловлюванням про надання позивачем пояснень та документів.
49. Однак Велика Палата Верховного Суду, приймаючи рішення у цій справі, не взяла до уваги те, що статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
50. Норми законів України № 1697 VII та 1700-VII, а також Порядку № 171 не містять положень, які б зобов`язували КДКП при прийнятті Спірного рішення наводити конкретні мотиви та обґрунтування відхилення або врахування наданих позивачем пояснень та уточнюючих документів.
51. Тобто законодавство України наділило КДКП дискреційними повноваженнями (вільного розсуду) щодо обсягу обґрунтування та відображення в своїх рішеннях мотивів відмови чи прийняття тих чи інших доводів та підтверджуючих документів. Вимоги, які застосовні до змісту судових рішень, не можуть поширюватися на зміст рішення КДКП у конкурсній процедурі.
52. Отже, беручи до уваги положення пункту 3 частини другої статті 2 КАС України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд не вправі втручатися в дискрецію КДКП та перебирати на себе повноваження у вирішенні питання щодо обсягу обґрунтування рішення, які законодавством віднесені до компетенції КДКП.
53. Під час розгляду питання щодо зарахування позивача до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів та допущення його до проходження спеціальної підготовки КДКП була зобов`язана повно і правильно оцінити обставини справи та пояснення позивача, а також належним чином дослідити документи, які були надані позивачем на підтвердження своєї позиції з приводу розбіжностей, які за результатами спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік ОСОБА_1 встановило НАЗК, та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні норми права, не допускаючи свавільного використання своїх дискреційних повноважень у цьому питанні.
54. Таким чином, вважаємо, що позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що недостатнє обґрунтування у Спірному рішенні не дозволяє відмовити позивачу в зарахуванні до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів та не допустити його до проходження спеціальної підготовки, є такою, що не спрямована на досягнення мети правосуддя, тобто ефективного захисту судом саме порушеного права.
55. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним, таким, який унеможливлює подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень. У випадку невиконання або неналежного виконання рішення не повинна виникати необхідність повторного звернення до суду. Тому вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду у цій справі, не втручаючись у дискреційні повноваження КДКП та керуючись завданням адміністративного судочинства, повинна була дослідити пояснення ОСОБА_1 та надані ним документи на підтвердження його пояснень щодо розбіжностей, встановлених НАЗК під час проведення перевірки, та з'ясувати, чи дійсно вони спростовують висновки НАЗК, які стали підставою для прийняття Спірного рішення.
Установивши, що доводи ОСОБА_1 спростовують висновки НАЗК та не можуть бути підставою для прийняття Спірного рішення, Велика Палата Верховного Суду повинна була визнати таке рішення протиправним з одночасним його скасуванням саме з таких підстав. А встановивши, що доводи ОСОБА_1 висновку НАЗК не спростовують і що Спірне рішення прийняте на законних підставах, - повинна була відмовити в задоволенні позову.
Судді В. В. Пророк