Справа № 420/8827/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/8827/21
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, за участю третьої особи Офісу Генерального прокурора про стягнення компенсації за дні невикористаних відпусток, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку (різницю) за час після поновлення на посаді, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А :

27 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону:

- компенсацію за 271 день невикористаних відпусток в сумі 700 095,98 грн;

- середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку виконання судового рішення за період з 16 березня 2020 року по 14 березня 2021 року (включно) в сумі 622 594,58 грн;

- середній заробіток (різницю) за час після поновлення на посаді військового прокурора Південного регіону України і до звільнення з органів прокуратури з 15 березня по 8 квітня 2021 року в сумі 68 493,51 грн;

- вихідну допомогу при звільненні у сумі середньомісячного заробітку у розмірі 95 040 грн;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09 квітня 2021 року по день прийняття судового рішення включно, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 4 320 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що при його звільненні з посади військового прокурора Південного регіону України та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» 8 квітня 2021 року у порушення вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України йому в день звільнення не виплачені всі належні до виплати суми. Позивач зазначив, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року у справі № 640/10311/19 про поновлення його на посаді, яке підлягало негайному виконанню фактично не виконувалося до 15 березня 2021 року, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку виконання судового рішення. При цьому, з дати винесення рішення Конституційним Судом України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020 у відповідача виник обов`язок нарахувати та виплачувати позивачу середній заробіток у відповідності до вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» із застосуванням п. 10 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, тобто, із застосуванням коефіцієнту коригування. Крім того, позивач зазначив, що компенсація за невикористану відпустку мала бути виплачена йому в день звільнення з розрахунку виплати за 12 місяців, що передували місяцю виплати такої компенсації, тобто, за квітень 2020 року березень 2021 року із застосуванням коефіцієнту підвищення і така сума має складати 700 095,98 грн. На переконання позивача, відповідач має доплатити різницю в заробітній платі позивача та керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в розмірі 68 493,51 грн, яка виникла у з зв`язку із тим, що позивач отримував заробітну плату в меншому розмірі в порівнянні з заробітною платою керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону. Також, позивач зазначає що йому має бути виплачена вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку станом на квітень 2021 року у відповідності до вимог ст. 44 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи не здійснення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, він просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 9 квітня 2021 року по день прийняття рішення в цій справі.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позивачем невірно розраховані суми компенсації за дні невикористаних відпусток, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку (різниці) за час після поновлення на посаді, вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач наголосив, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», оскільки вони регулюють заробітну плату прокурора, а не порядок розрахунку середнього заробітку, який має розраховуватися за положеннями «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з фактично проведених виплат, а не тих, які на думку позивача мали 6 бути здійснені. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки позивачу має проводиться виходячи з посадового окладу. Також відповідач зазначає про не можливість застосування до позивача положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», оскільки він не пройшов атестацію. Щодо застосування коефіцієнту підвищення заробітної плати, на час звільнення позивача норми щодо такого коефіцієнту були не чинні. Також відповідач вважає передчасними позовні вимоги позивача в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09 квітня 2021 року по день прийняття судового рішення в цій справі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі № 640/10311/19 за період з 16.03.2020 року по 14.03.2021 року у розмірі 116 656,50 грн (без урахування обов`язкових відрахувань).

Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за 271 день невикористаних відпусток.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію за 271 день невикористаних відпусток.

Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону щодо не нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно обраховано середньоденний заробіток позивача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 призначений на посаду військового прокурора Південного регіону України наказом Генерального прокурора України №1182 від 26.08.2014 року на умовах строкового трудового договору.

Наказом Генерального прокурора України №206к від 23.03.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади військового прокурора Південного регіону України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року у справі № 826/5842/15 визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 23 березня 2015 року № 206к про звільнення ОСОБА_1 з посади військового прокурора Південного регіону України у зв`язку із припиненням трудового договору, відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю; поновлено ОСОБА_1 на посаді військового прокурора Південного регіону України з 23 березня 2015 року та стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 845 059,20 грн.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2019 року у справі № 826/5842/15 наказом Генерального прокурора України від 06 травня 2019 року №324-вк скасовано наказ від 23 березня 2015 року № 206к про звільнення позивача з посади військового прокурора Південного регіону України у зв`язку із припиненням трудового договору, відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю та поновлено ОСОБА_1 на посаді військового прокурора Південного регіону України з 23 березня 2015 року (а.с. 85).

Пунктом 1 наказу Генерального прокурора України від 06 травня 2019 року №325-вк «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора України від 24.03.2015 №29-вк» державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 звільнено з посади військового прокурора Південного регіону України у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 86).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року у справі №640/10311/19 визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №325-вк від 06 травня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади військового прокурора Південного регіону України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України; поновлено ОСОБА_1 з 07 травня 2019 року на посаді військового прокурора Південного регіону України; стягнуто з військової прокуратури Південного регіону України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, без обов`язкових відрахувань до бюджету, за період з 07 травня 2019 року по 11 березня 2020 року в сумі 100 259,00 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року у справі №640/10311/19 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, військової прокуратури Південного регіону України, Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 29.01.2021 року у справі №640/10311/19 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року скасовано, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року залишено в силі.

15 березня 2021 року наказом Офісу Генерального прокурора №174к скасовано наказ Генерального прокурора України №325-вк від 06 травня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади військового прокурора Південного регіону України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 2 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України та поновлено ОСОБА_1 з 07 травня 2019 року на посаді військового прокурора Південного регіону України (а.с. 87).

Наказом Генерального прокурора України №200К від 07.04.2021 року звільнено ОСОБА_1 з посади військового прокурора Південного регіону України та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 8 квітня 2021 року (а.с. 88).

8 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Генерального прокурора (копія керівнику Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону) про здійснення повного розрахунку належних йому виплат та здійснення таких виплат, в тому числі компенсації за невикористані відпустки впродовж 2015-2021 років, середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 12 березня 2020 року по 15 березня 2021 року (а.с.107).

15 квітня 2021 року листом Офісу Генерального прокурора №21-1040 вих.21 направлено на розгляд звернення позивача за належністю до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (а.с. 109).

30 квітня 2021 року листом № 21-1526 вих-21 від Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону повідомила позивача про те, що згідно розрахунку відділу кадрової роботи та державної служби Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону позивачем не використано 271 добу щорічних основних відпусток та додаткових відпусток за стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років. Враховуючи, що після реалізації наказу Офісу Генерального прокурора від 15.03.2021 року №174к позивач був поновлений та перебував на посаді, яку не передбачено штатним розписом спец прокуратури регіону, а поточний річний фонд оплати праці не передбачає відповідних виплат за вказаною посадою, запит на таку виплату та додаткове фінансування розрахунку направлений до Офісу Генерального прокурора. В частині звернення щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 12.03.2020 року по 15.03.2021 року позивачу повідомлено, що на цей час підстав для проведення розрахунків не має (а.с. 110).

Того ж дня, листом № 21-1525 вих-21 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що грошове забезпечення військового прокурора Південного регіону України виплачувалось відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов праці працівників прокуратури» від 31.05.2012 року №505. З 11.09.2020, тобто з дня початку роботи Спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур), оплата праці керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону здійснюється відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 111).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року у справі №640/10311/19 щодо поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню, однак фактично виконано 15 березня 2021 року, тобто із затримкою його виконання відповідачем. Викладене має наслідком виплату позивачу середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 16.03.2020 року по 14.03.2021 року, у відповідності до ст. 236 КЗпП України. Судом першої інстанції зазначено, що відповідач мав при звільненні ОСОБА_1 провести з ним повний розрахунок, в тому числі, виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку, однак таких дій не вчинив, що має наслідком зобов`язання нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію за 271 день невикористаних відпусток. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільнення, яка йому безпідставно не виплачена.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Розглядаючи спір щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з дотримання позивачем строків звернення з даними вимогами до суду, наслідком чого було постановлення 01.02.2022 ухвали про відмову у задоволенні заяви Спеціалізованої прокурора тури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про залишення позову без розгляду.

Судова колегія погоджується з доводами апелянта про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою виконання рішення у справі № 640/10311/19.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Зі змісту наведених норм слідує, що такий місячний строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відмовляючи в задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду в частині, суд першої інстанції в ухвалі від 01 лютого 2022 року зазначив, що про порушення права на отримання компенсації за затримку виконання судового рішення позивач дізнався з листа Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 30.04.2021 № 21-1525 вих-21, його звернення до суду за захистом порушеного права 27.05.2021 відповідає положенням ч. 5 ст. 122 КАС України.

Разом з тим, судова колегія вважає таку правову позицію суду першої інстанції помилковою.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові по справі № 240/532/20 від 11 лютого 2021 року за схожих фактичних обставин сформулював висновки, що з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Враховуючи те, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина п`ята статті 122 КАС України).

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах про проходження публічної служби особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 380/2355/20 від 28 травня 2021 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 в день видання наказу про поновлення на посаді 15 березня 2021 року приступив до виконання посадових обов`язків, то він був обізнаний про затримку виконання рішення щодо свого поновлення вже 15.03.2021 року. Тому останнім днем звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було 16 квітня 2021 року.

Колегія суддів враховує, що судом першої інстанції ухвали про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 з позовними вимогами в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення також не приймалося.

Навіть до відповідача ОСОБА_1 звернувся із заявою про проведення відповідних виплат через три тижні після свого поновлення (08.04.2021 року).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає хибними висновки суду першої інстанції, що звертаючись до суду 27 травня 2021 року ОСОБА_1 дотримано місячний строк звернення до суду з позовними вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Слушними є і доводи апелянта, що предметом позову ОСОБА_1 визначено саме стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення за період з 16.03.2020 року по 14.03.2021 року, а не відмова у нарахуванні та виплаті середнього заробітку за цей період, яка викладена в листі відповідача від 30.04.2021 року.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі № 640/10311/19 за період з 16.03.2020 року по 14.03.2021 року у розмірі 116 656,50 грн (без урахування обов`язкових відрахувань) підлягає скасуванню із залишенням позовної заяви без розгляду.

Враховуючи, що колегія суддів скасувала рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 116 656,50 грн, доводам апеляційної скарги щодо невірного обрахунку середньоденного заробітку позивача судом першої інстанції, оцінка не надається.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі № 640/10311/19 за період з 16.03.2020 року по 14.03.2021 року у розмірі 116 656,50 грн (без урахування обов`язкових відрахувань), підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року -скасувати в частинні стягнення зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі № 640/10311/19 за період з 16.03.2020 року по 14.03.2021 року у розмірі 116 656,50 грн (без урахування обов`язкових відрахувань).

Ухвалити в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі № 640/10311/19 за період з 16.03.2020 року по 14.03.2021 року у розмірі 116 656,50 грн (без урахування обов`язкових відрахувань) залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко