Справа № 420/9838/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9838/21
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року по справі № 420/9838/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У 2021 році ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині не зарахування ОСОБА_1 в суддівський стаж, який дає право на призначення і перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 12 травня 1975 року по 26 червня 1980 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 в суддівський стаж, який дає право на призначення і перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 12 травня 1975 року по 26 червня 1980 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ГУ ПФУ в Одеській області обраховує його стаж для розрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці лише 34 роки 10 місяців 21 день, до стажу не включено стаж строкової військової служби з 12 травня 1975 року по 26 червня 1980 року. 12 травня 1975 року його було призвано на строкову військову службу в Озброєних Силах СРСР, яку він проходив у військовій частині НОМЕР_1 . Строк служби склав 3 роки. Протягом служби з 06 серпня 1976 року він був зарахований курсантом військово-юридичного факультету Військового інституту, де продовжував строкову службу до 26 червня 1980 року. Таким чином, в зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці має бути включено період строкової військової служби з 12 травня 1975 року по 26 червня 1980 року, відповідно до ст. 11 Закону СПСП від 12.10.1967 року «Про загальний військовий обов`язок», п. 76 Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку та їх сімей, затвердженого постановою Ради Міністрів СПСП № 193 від 17.02.1981 року, ст. 8 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив, у якому зазначив, оскільки спеціальний закон містить вичерпний перелік посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання судді у відставці. Статтями 69 та 13 Закону № 1402-VII не передбачено зарахування періоду проходження строкової служби ані до суддівського стажу, ані до стажу роботи на посаді судді. Таким чином, відсутні законні підстави для зарахування до суддівського стажу, який дає право на призначення і перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 12 травня 1975 року по 26 червня 1980 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 01 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме не досконало проаналізовано доводи сторін та надані ними докази, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем в справі № 420/6221/21 взагалі не ставилося питання щодо включення строку навчання у Військовому інституті до строкової військової служби, оскільки вирішення спору стосовно протиправних дій ГУ ПФУ по зменшенню позивачу з 05 грудня 2018 року відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 78% від суддівської винагороди ніяким чином не залежало від вирішення цього питання;

- суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин правила статі 78 КАС України та не врахував правову позицію викладену в постанові Верховного суду від 09.11.2018 по справі № 816/988/17.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи.

Судом встановлено, що Указом Президіуму Верховної Ради СРСР від 23.10.1981 ОСОБА_1 був обраний суддею - членом військового трибуналу Пермського гарнізону Уральського військового округу.

Постановою Верховної Ради України № 2757-VI від 02.12.2010 ОСОБА_1 обрано на посаду судді Апеляційного суду Одеської області.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515-VIII ОСОБА_1 звільнений з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Одеської області № 157-ос від 12.09.2016 ОСОБА_1 виключений із списочного складу суддів Апеляційного суду Одеської області 12.10.2016 року (а.с. 57 з.б.).

14.09.2016 Апеляційним судом Одеської області складено розрахунок стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, згідно якого стаж ОСОБА_1 складає 41 рік 01 місяць 23 днів, зокрема служба в Радянській армії 01 рік 01 місяць 17 днів; військовий інститут (половина строку навчання) 01 рік 11 місяців; старший секретар 58 військового трибуналу групи радянських військ в Германії 01 рік 02 місяці 29 днів; член військового трибуналу Пермського гарнізону Уральського округу військового округу 04 роки 06 місяців 14 днів; член 93 військового трибуналу групи Радянських військ в Германії 01 рік 06 місяців 02 дні; член військового трибуналу Запорізького гарнізону Одеського військового округу 02 роки 08 місяців 22 дні; суддя, заступник голови військового трибуналу Одеського гарнізону (в т.ч. місцевого суду Одеського гарнізону) 20 років 04 місяці 24 дні; суддя апеляційного суду Одеської області 05 років 08 місяців 15 днів (а.с. 56 з.б.).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 13.09.2016 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив зарахувати в суддівський стаж, який дає право на призначення і перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 12 травня 1975 року по 26 червня 1980 року, на яку надано відповідь та повідомлено, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням періоду проходження військової строкової служби з 12.05.1975 по 26.06.1980 до стажу на посаді судді підстави відсутні (а.с. 19-23).

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи на посаді судді є єдиним, обраховується та встановлюється Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку так і встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. Котрий здійснюється на підставі відповідного розрахунку Апеляційного суду Одеської області який є чинним та на дату розгляду справи не скасований. Відповідач здійснив обчислення суддівського стажу на підставі цього розрахунку, а відтак діяв у відповідності до чинного законодавства.

Окрім того, суд першої інстанції врахувавши обставини, встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі № 420/6221/21, яке набрало законної сили, зазначив про відсутність підстави для задоволення позову, оскільки визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині не зарахування ОСОБА_1 в суддівський стаж, який дає право на призначення і перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 12 травня 1975 року по 26 червня 1980 року, є похідним вимогами.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними по суті і такими, що узгоджуються із вимогами статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України " Про судоустрій і статус суддів ".

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Спірні у цій справі правовідносини, як це випливає із суті спору й наведених позивачем підстав позову, виникли щодо правомірності дій відповідача щодо обчислення довічного грошового утримання судді у відставці у відсотках з врахуванням до стажу роботи на посаді судді періодів навчання у військовому інституті та періодів перебування на строковій військовій службі.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1402-VIII).

За ч. 1 ст. 112 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених ч. 6 ст. 126 Конституції України.

Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища Рада Правосуддя у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII (ч. 2 цієї статті).

Як передбачено у ч. 1 ст. 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.

До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (ст. 137 Закону № 1402-VIII).

Водночас, відповідно до абз. 4 п. 34 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Частина 1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ передбачає, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі - Указ № 584/95 чинний на момент призначення позивача на посаду судді) до стажу роботи, що давав судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховувались крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII у редакції, чинній на момент вступу позивача до вищого навчального закладу) військова служба - є почесним обов`язком кожного громадянина України, особливим видом державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсно-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України.

Встановлюються такі види військової служби:

- строкова військова служба;

- військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин;

- військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу;

- військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів;

- військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів;

- військова служба за контрактом офіцерського складу.

За приписами ст. 23 Закону № 2232-XII строки військової служби в календарному обчисленні встановлюються, зокрема: а) для солдатів і сержантів, які проходять строкову військову службу в Збройних Силах України, Національній гвардії України, Прикордонних військах України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України, інших військових формуваннях та Службі безпеки України, - 18 місяців (для осіб, які мають вищу освіту, - 12 місяців).

У розумінні Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» курсанти є здобувачами вищої освіти.

Курсант - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу (вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання), військового інституту як підрозділу вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття вищої освіти за певним ступенем та якій присвоєно військове звання рядового, сержантського і старшинського складу або спеціальне звання рядового, молодшого начальницького складу або таке звання вона мала під час вступу на навчання. Статус курсанта може надаватися окремим категоріям осіб, які навчаються у невійськових вищих навчальних закладах, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого військового навчального закладу (вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання) з метою здобуття вищої освіти і має військове звання офіцерського складу або відповідне спеціальне звання середнього чи старшого начальницького складу, має статус слухача вищого військового навчального закладу (вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Як убачається з матеріалів справи, з 06.08.1976 по 26.06.1980 позивачнавчався за денною формою навчання у військово-юридичному факультеті, де отримав повну вищу освіту за спеціальністю «військово-юридична» і здобув кваліфікацію юриста.

Так, в силу положень ст. 1 Указу № 584/95 до стажу роботи, що давав судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховувались крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

У розумінні норм Закону № 2232-XII строкову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що військова підготовка проводиться з метою наповнення Збройних Сил України та інших військових формувань військовонавченими громадянами для виконання військового обов`язку в запасі у мирний час, обов`язків військової служби у воєнний час та для майбутньої професійної діяльності та проходження військової служби.

Однак, як убачається з матеріалів справи, позивач спірний період не служив у Збройних Силах України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в силу положень ст. 2 та 25 Закону № 2232-XII навчання у військово-навчальних закладах є видом військової служби і прирівнюється курсантам як строкова військова служба, проте ані приписами Закону № 1402-VIII, ані положеннями Указу № 584/95 під час визначення стажу роботи, який дає право на відставку судді, таке прирівнення та ототожнення не передбачено.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 05.10.2020 по справі № 9901/178/20.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зауважує, що приписами Закону № 1402-VIII, ані положеннями Указу № 584/95 під час визначення стажу роботи, який дає право на відставку судді, таке прирівнення та ототожнення також не передбачено для положень Закону СРСР від 12.10.1967 «Про загальний військовий обов`язок» (який був чинним на день зарахування позивача до віщого військово-навчального закладу).

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до позиції Верховного Суду, висловленою у постанові від 30.01.2020 у справі №592/3694/17 стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Як убачається із матеріалів справи стаж судді позивача обрахований Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку на підставі довідки Апеляційного суду Одеської області, а саме зараховано до стажу роботи, що дає право на відставку, половину строку навчання позивача у військовому учбовому закладі, на підставі якого відповідачем обраховано розмір щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, стаж судді не буде змінений відповідачем та без відповідного рішення ВРП він не може бути зміненим жодним іншим органом.

Отже, колегія суддів вважає, що оскільки позивачу до стажу роботи, яка дає право на відставку, відповідно до абз. 2 ст. 1 Указу № 584/95 зараховано половину строку навчання у віщого військово-навчального закладу, то цей самий період відповідно до Закону № 2232-XII не може бути зарахований до вказаного стажу як строкова військова служба.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо правомірності відмови відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді спірні періоди роботи (служби) та наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо зарахування таких.

Доводи апеляційної скарги

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем в справі № 420/6221/21 взагалі не ставилося питання щодо включення строку навчання у Військовому інституті до строкової військової служби, оскільки вирішення спору стосовно протиправних дій ГУ ПФУ по зменшенню позивачу з 05 грудня 2018 року відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 78% від суддівської винагороди ніяким чином не залежало від вирішення цього питання , колегія суддів зазначає про таке.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа № 420/6221/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року по справі № 420/6221/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 05 грудня 2018 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді до 78 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 05 грудня 2018 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року по справі № 420/6221/21, яке набрало законної сили, встановлено, що відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, ОСОБА_1 , має враховувати половину строку навчання за денною формою у Військовому інституті, календарний період проходження строкової військової служби, а також час роботи позивача у військовому трибуналі.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що наведений висновок суду по справі № 420/6221/21 не можна кваліфікувати як обставину, встановлену рішенням суду при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, водночас суд першої інстанції дійшов правильного висновку та врахував його у цій справі, оскільки це узгоджується із приписами статі 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та відповідає принципу res judicata.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 в суддівський стаж, який дає право на призначення і перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 12 травня 1975 року по 26 червня 1980 року, є похідними вимогами, тому правильним є висновок про відсутність підстав для їх задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року по справі № 420/9838/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.