Справа № 580/19/22
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року справа № 580/19/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання неправомірної відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати відмову відділу з питань перерахунків пенсій №8 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зарахування періодів трудового стажу позивача протиправною;

- зобов`язати відповідача зарахувати у страховий стаж позивача період роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.10.1998 по 18.09.2001, період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004 по 31.12.2010 у повному обсязі;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії позивачу, нарахувати та виплатити недоплачені суми пенсії, з подальшою виплатою пенсії згідно з новим розрахунком.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком. При призначенні позивачу пенсії відповідачем не враховано страховий стаж за період з 01.10.1998 по 18.09.2001 та з 01.01.2004 по 31.12.2010. Позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до стажу періоду роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.10.1998 по 18.09.2001 та здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010. Відповідач повідомив позивача, що підстав для зарахування вказаних періодів до його страхового стажу відсутні. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його право на соціальний захист.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (письмове провадження).

Відповідач проти позову заперечив, надавши до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що до страхового стажу позивача період роботи в ПП ОСОБА_2 з 01.10.1998 до 18.09.2001 не зараховано, оскільки у трудовій книжці відтиск печатки на записах про прийом на роботу та звільнення з роботи не читається. Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 26.09.2001 до 31.12.2003, оскільки довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування у документах пенсійної справи відсутня. За вказаних обставин, відповідач вважає, що правомірно відмовив позивачу у зарахуванні до його страхового стажу вказаних періодів. Враховуючи викладене, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив таке.

Судом встановлено, що позивач з 16.09.2020 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком.

Відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 підтверджується, що позивач з 01.10.1998 прийнятий продавцем до приватного підприємця ОСОБА_2 на підставі наказу від 30.09.1998 №1.

Згідно наказу від 18.09.2001 №4 позивача з 18.09.2001 звільнено з роботи за власним бажанням.

Відповідно до довідки від 24.12.2020 №4, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , ОСОБА_1 дійсно працював в фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.10.1998 (наказ від 30.09.1998 №1) по 18.09.2001 (наказ від 18.09.2001 №4).

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №933171 ОСОБА_1 з 28.09.2001 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Листом Головного управління ДПС у Черкаській області від 13.11.2020 №27305/10/23-00-70-023 підтверджується, що позивач з 01.12.2001 по теперішній час (станом на дату надання відповіді) здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Листами від 15.12.2020 №6450-6837/П-02/8-2300/20 та від 22.12.2021 №9096-9534/П-03/8-2300/21 відповідач повідомив позивача про те, що його пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 31 рік 1 місяць. Період роботи в ПП ОСОБА_2 з 01.10.1998 до 18.09.2001 до страхового стажу не зараховано, оскільки у трудовій книжці відтиск печатки на записах про прийом на роботу та звільнення з роботи не читається.

Відповідно до поданої позивачем 12.01.2021 заяви із 01.01.2021 проведено перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу за період роботи з 01.10.1998 до 18.09.2001 згідно довідки від 24.12.2020 № 4, виданої ФОП ОСОБА_2 , та здійсненої доплати до мінімального внеску за 5 місяців 2005 року.

Страховий стаж після перерахунку становив 34 роки 5 місяців.

Згідно із поданою заявою від 22.02.2021 позивачу із 01.03.2021 проведено перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після здійсненої доплати до мінімального внеску за 2004-2005 роки (проведено доплату до повних місяців). Страховий стаж становив 35 років 3 місяців.

При перевірці довідки від 24.12.2020 № 4, ФОП ОСОБА_2 не надав первинні документи, які підтверджують період роботи із 01.10.1998 до 18.09.2001. Перевіркою особового рахунку страхувальника в базі Пенсійного фонду України (4-ПФ) квартальні звіти щодо нарахованих сум заробітної плати за найнятих працівників відсутні.

У особовій справі платника ФОП ОСОБА_2 відомостей про трудовий договір з позивачем не виявлено. Оскільки відомості про період роботи з 01.10.1998 до 18.09.2001, внесені в довідку від 24.12.2020 № 4, є недостовірними, зазначений період роботи виключено із страхового стажу. Страховий стаж становить 31 рік 6 місяців.

Страховий стаж з 2004 року до 2020 року обчислено згідно з даними персоніфікованого обліку пропорційно сплачених внесків. Страховий стаж позивача 01.01.2021 становить 33 роки 7 місяців. Із 01.03.2021 пенсію позивачу обчислено з урахуванням страхового стажу 34 роки 4 місяці.

У зарахуванні періоду роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 з 01.10.1998 по 18.09.2001, періоду здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004 по 31.12.2010 до його страхового стажу відмовлено.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003. (далі Закон №1058-IV).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т. ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV ( в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії за віком) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:

ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Згідно із пунктом 2.7 Порядку №22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

03.07.1998 за №727/98 Президентом України прийнято Указ Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства".

Відповідно до пункту 2 зазначеного Указу (чинного на час сплати позивачем єдиного податку у період з 01.01.2004 по 31.12.2009) суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно із пунктом 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Дію Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" припинено згідно із Законом України від 04.11.2011 №4014-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності", який набрав чинності з 01.01.2012.

При цьому, законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку, та сплачувати його у позивача не було.

Як встановлено судом ОСОБА_1 з 28.09.2001 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 .

Листом Головного управління ДПС у Черкаській області від 13.11.2020 №27305/10/23-00-70-023 підтверджується, що позивач здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування з 01.12.2001 по теперішній час (станом на 13.11.2020).

З огляду на Додаток №1 до акту від 04.12.2020 №133 та Довідку форми ОК-5 від 30.06.2020 року вбачається, що позивачем під час здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2004 року по 31.12.2019 позивачем сплачено страхові внески за 192 місяці.

Оскільки довідкою ОК-5 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 30.06.2020 та Додатком №1 до акту від 04.12.2020 №133 підтверджено сплату позивачем, як суб`єктом підприємницької діяльності, єдиного податку (спрощена система оподаткування) в рахунок сплати страхових внесків за спірний період з з 01.01.2004 по 31.12.2010, зазначений період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 березня 2020 року у справі № 414/1864/16-а, від 26 березня 2021 року у справі №414/1221/17.

Відтак, страховий стаж позивача за час здійснення підприємницької діяльності становить 16 років 00 місяців 00 днів.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача період його роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.10.1998 по 18.09.2001, суд зазначає наступне.

Згідно статті 62 цього Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637.

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).

Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані. наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди З відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудовоґо стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Судом встановлено, що позивач з 01.10.1998 прийнятий продавцем до приватного підприємця ОСОБА_2 на підставі наказу від 30.09.1998 №1 та згідно наказу від 18.09.2001 №4 позивача з 18.09.2001 звільнено з роботи за власним бажанням. Вказані обставини підтверджуються відомостями трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від 24.12.2020 №4, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , ОСОБА_1 дійсно працював в фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 01.10.1998 (наказ від 30.09.1998 №1) по 18.09.2001 (наказ від 18.09.2001 №4).

Отже, період роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 з 01.10.1998 по 18.09.2001 підтверджується належними та допустимими доказами.

Щодо посилання відповідача, як на підставу відмови зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача те, що у трудовій книжці відтиск печатки на записах про прийом на роботу та звільнення з роботи не читається, слід зазначити наступне.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, а загальних підставах.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Суд зазначає, що записи у трудовій книжці позивача про спірний період не містять перекреслень, виправлень чи дописок, записи виконані під порядковими номерами 13, 14, розміщені послідовно по хронології, написані акуратно.

Щодо відсутності первинних документів, які підтверджують дані зазначені в довідці від 24.12.2020 №4, виданої ФОП ОСОБА_2 , слід зазначити, що первинним документом, що підтверджує період роботи позивача у ФОП ОСОБА_2 у спірний період є трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, вказані посилання відповідача суд вважає необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача період роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.10.1998 по 18.09.2001 та період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004 по 31.12.2010.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає, що при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Разом з тим, враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність відмови відповідача, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.10.1998 по 18.09.2001, період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004 по 31.12.2010 та зобов`язати відповідача провести перерахунок його пенсії.

Згідно ч. 4 ст. 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

З аналізу викладеної норми слідує, що відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача з першого числа місяця, в якому останній звернувся за вказаним перерахунком у відповідності ч. 4 ст. 45 Закону №1058-IV.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 7 000, 00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 29.12.2021 б/н, детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 30.12.2021 б/н, акт прийому-передачі виконаних робіт від 30.12.2021 б/н, квитанцію до прибуткового касового ордера від 30.12.2019 №109.

Згідно детального опису робіт виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 30.12.2021 б/н адвокат Бовшик Микола Юрійович надав позивачу наступну правову допомогу:

- консультація правового характеру з використанням юридичної літератури, нормативно-правових документів та реєстру судових рішень 1000,00 грн,

- вивчення та надання правової оцінки письмовим документам поданих адвокату клієнтом 1000, 00 грн,

- підготовка процесуальних документів 1000, 00 грн,

- підготовка позовної заяви та письмових доказів до позовної заяви 3000, 00 грн.

Загальна вартість наданих послуг становить 7 000, 00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що витрати на правову допомогу розподілу не підлягають, оскільки позивач не довів склад та обґрунтування розміру витрат на правову допомогу.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за підготовку та подання адміністративного позову до суду, слід зазначити наступне.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України надання консультацій, вивчення та надання правової оцінки письмовим документам та підготовка процесуальних документів не є окремими послугами з надання правничої допомоги, тому стягнення витрат в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу за підготовку та подання позовної заяви суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем надано незначну кількість письмових доказів.

Отже, заявляючи про вартість послуг з підготовки та подання позовної заяви, її направлення сторонам у сумі 3 000, 00 грн, позивачем порушено принцип співмірності витрат на правничу допомогу з об`ємом наданої послуги.

Таким чином, вартість вказаних послуг підлягає зменшенню до 1500, 00 грн.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 1500, 00 грн підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За вказаних обставин, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908, 00 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління застосування Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.10.1998 по 18.09.2001 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004 по 31.12.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 01.10.1998 по 18.09.2001 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та період здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2004 по 31.12.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) здійснити перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 №1058-ІV ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з урахуванням страхового стажу за період роботи з 01.10.1998 по 18.09.2001 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та за період здійснення ним підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем з 01.01.2004 по 31.12.2010 включно та виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок та витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ