Справа № 640/17831/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення перерахунку пенсії, починаючи з 05.03.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 100 % суми підвищення пенсії визначеної станом на 01.01.2018 року; зобов`язання здійснити, починаючи з 05.03.2019 року по 31.12.2019 року, перерахунок та виплату пенсії, не отриманих сум підвищення пенсії, з урахуванням 100% суми; встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невиплати ОСОБА_1 100 відсотків суми підвищеної пенсії, починаючи з 05.03.2019 року; зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 05.03.2019 року, з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.01.2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог, зокрема щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивачу відмовлено.

Представником позивача - адвокатом Швачкою С.В. подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду на зазначене рішення суду першої інстанції, у якій останнє оскаржується в частині, що стосується відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу. В цій частині представник позивача просить ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 такі витрати у розмірі 7700,00 грн.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких заяв, клопотань не надходило.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі (додаткова постанова Верховного Суду від 12 вересня 2018 року по справі №810/4749/15).

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Судом першої інстанції встановлено, що для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду надано копію договору № 19 про надання правової допомоги від 08.04.2021 року, кошторис від 18.06.2021 року, акт надання послуг № 104 від 24.06.2021 року та ордер серії АА № 1099016.

Також, представником позивача додано до відповіді на відзив відповідача від 30.07.2021 року копію акту наданих послуг № 156 від 28.07.2021 року про надання послуг, а саме: підготовка відповіді на відзив ГУ ПФУ в м. Києві в розмірі 2 800,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат з правової допомоги, судом першої інстанції також встановлено, що ані позивачем, ані його представником не надано до матеріалів справи належних доказів, які підтверджують сплату позивачем виконаних робіт, зокрема, квитанції про сплату наданих послуг в розмірі 4900,00 грн. та 2800,00 грн. Окрім того, надані представником позивача кошторис та акти наданих послуг не заслуговують на думку суду першої інстанції на увагу, адже не можуть бути належними доказами виконання умов договору.

Таким чином, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу, на суд покладено обов`язок із встановлення підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги та підтвердження факту понесення таких витрат, проте позивачем таких підтверджень суду не надано, у зв`язку з чим й відмовлено у задоволенні відповідних вимог.

Представник позивача в апеляційній скарзі наполягає на тому, що у кошторисі від 18.06.2021 до договору про надання правової допомоги №19 від 08.04.2021 вказано, що оплата наданих послуг згідно з актами здійснюється позивачем протягом 10 банківських днів з дати вступу у законну силу рішення, постанови чи ухвали суду, якими завершується розгляд справи судом. Виходячи з такого, акти виконання робіт, додані до матеріалів справи, є на думку останнього первинними документами, які фіксують факти відповідних господарських операцій АО «Юридичні технології» та відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Отже, фактично апелянт вказує на те, що можливість розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката не пов`язується з обов`язковим наданням доказів сплати таких послуг, з урахуванням того, що приписами частини третьої статті 134 КАС України, передбачено можливість сплати за послуги адвоката у майбутньому.

Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що можливість сплати гонорару адвокату за надані послуги у майбутньому, не є свідченням про безумовне виконання стороною вказаних умов, а тому, має ризик виникнення ситуації, коли такі витрати позивачем не було понесено, а з відповідача вже стягнуті.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що зміст рішень в інших справах, на які послався представник позивача, а саме: №640/14439/21, №640/14714/21, №640/12653/21, вказує на те, що у кожному разі адміністративному суду надавалися документи про фактичну оплату послуг фахівців у галузі права (квитанції, ордери), які вказували на підтвердженість понесення таких витрат та виконання укладених договорів в частині оплати послуг на професійну правничу допомогу.

Відтак, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить правових підстав для її задоволення.

При цьому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено в цій частині фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 25.11.2021 - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у справі №640/17831/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко