Справа № 160/4459/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2022 року Справа № 160/4459/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О., -
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання дій щодо не зарахування страхового стажу протиправними, зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи, -
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Позивач зазначає, що на момент звернення останньої, її вік складав 60 років. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вік має становити 60 років, а необхідний стаж має бути 28 років.
Пенсію не було призначено, оскільки до стажу неправомірно не зараховано певні періоди роботи.
В оскаржуваному рішенні вказано, що страховий стаж становить лише 27 років 07 місяців 18 день.
За результатами розгляду всіх поданих документів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 р. з 1983 р. по 1998 р., оскільки в довідці прізвище ім`я по батькові зазначено не повністю.
Позивач вважає відмову протиправною та такою, що порушує права останньої. При цьому зазначає, що фактично, має стажу не 28 років, а 43 роки. Дійсно працювала в колгоспі «Котівка» з 1983 по 1998 p.p., про що зроблено записи в трудовій книжці. Сплачувала усі необхідні внески. Означене підтверджується архівними довідками. Проте, факт допущення скорочення імені по батькові в архівному документі, не зважаючи на вірно зроблені записи в трудовій книжці - не може позбавити права на пенсію.
На підставі викладеного вище, позивач вважає, що відповідачами порушено право останньої на соціальний захист, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Львівській області області п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.
Суд зазначає, що копію ухвали суду від 16.03.2022 р. у справі №160/4459/22 разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлено на адресу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.01.2022 р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до розподілу в системі електронного документообігу документи про призначення пенсії ОСОБА_1 передані на розгляд Головному управлінні Пенсійного фонду України в Львівській області.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача в колгоспі ім. Котовського по довідці № 669/01-25 з 1983 р. по 1998 р., оскільки в довідці прізвище, ім`я, по батькові зазначено не повністю.
Відповідно до трудової книжки колгоспника № 344 позивач в 1983 року прийнята в члени колгоспу ім Котовського. В 1985 р. була звільнена з членів колгоспу за власним бажанням. В 1988 р. позивач була зарахована членом колгоспу. Позивач просить зарахувати до стажу роботи весь період з 1983 р. по 1998 р. Разом з тим, згідно даних трудової книжки, в період після 28.06.1985 р. (з 1984 р. по 28.06.1985 р. перебувала в декретній відпустці) по 1988 р. (дата початку трудової діяльності невідома) позивач була звільнена з членів колгоспу.
Крім того наявні розбіжності в даних вказаних в трудовій книжці позивача та архівній довідці № 669/1-25 від 22.12.2021 р. Так, дані про кількість відпрацьованих трудоднів в 1988 р. зазначені в довідці не відповідають даним внесеним в трудову книжку.
Також, порушено порядок заповнення трудової книжки. На титульній сторінці трудової книжки позивача дата заповнення про роботу в колгоспі ім.Котовського, Котовської сільської ради, Магдалинівського району значиться 03.02.1984 р., між тим дату вступу в члени колгоспу вказано січень 1983 року.
Періоди роботи з 1990 р. в трудовій книжці не завірені печаткою колгоспу, як того вимагають положення п. 6 Порядку видачі та ведення трудових книжок колгоспників.
Періоди роботи з 1988 р. завірені печаткою Колективно - дольового сільськогосподарського підприємства "КУШКА". Докумети в підтвердження проведення реорганізації колгоспу ім. Котовського в Колективно - дольове сільськогосподарське підприємство позивачем не надані. Архівна довідка від 22.12.2021 р. № 669/01-25 також не містить інформації про перейменування.
Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області згідно наданих документів розраховано страховий стаж позивача - 27 років 7 місяці 18 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На підставі вищезазначеного, представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
05.05.2022 р. представником відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області було направлено, шляхом поштового зв`язку на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою від 18.01.2022 р. про призначення пенсії за віком та долучила відповідні документи.
Провівши правову оцінку поданих позивачем документів Головним управлінням пенсійного фонду України у Львівській області встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 7 місяців 18 днів, а необхідний страховий стаж при виході на пенсію у віці 60 років визначений статтею 26 Закону № 1058-1V становить не менше 28 років.
Отже, згідно наданої трудової книжки колгоспника № 344 позивачка в 1983 р. прийнята в члени колгоспу ім. Котовського. В 1985 р. була звільнена з членів колгоспу за власним бажанням. В 1988 р. була зарахована членом колгоспу.
Представник відповідача також зазначає, що, згідно даних трудової книжки, в період після 28.06.1985 р. (з 1984 р. по 28.06.1985 р. позивачка перебувала в декретній відпустці) по 1988 р. (дата початку трудової діяльності невідома) була звільнена з членів колгоспу.
Крім того, на підтвердження зазначених періодів позивачка долучила архівну довідку від 22.12.2021 р. № 669/01-25 видану трудовим архівом Магдалинівської сільської ради.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивачки в колгоспі ім.Котовського по довідці № 669/01-25 з 1983 р. по 1998 р., оскільки в довідці прізвище, ім`я, по батькові зазначено не повністю.
Крім того, виявлено розбіжності в даних вказаних в трудовій книжці Позивача та Архівній довідці № 669/1-25 від 22.12.2021. Зокрема, дані про кількість відпрацьованих трудоднів в 1988 році зазначені в довідці не відповідають даним внесеним в трудову книжку.
Також, порушено порядок заповнення трудової книжки. На титульній сторінці трудової книжки Позивача дата заповнення про роботу в колгоспі ім.Котовського, Котовської сільської ради, Магдалинівського району значиться 03.02.1984 року, між тим дату вступу в члени колгоспу вказано січень 1983 року.
Періоди роботи з 1990 р. в трудовій книжці не завірені печаткою колгоспу, як того вимагають положення п. 6 Порядку видачі та ведення трудових книжок колгоспників.
Періоди роботи з 1988 р. завірені печаткою Колективно - дольового сільськогосподарського підприємства "КУШКА". Проте, жодних документів в підтвердження проведення реорганізації колгоспу ім. Котовського в Колективно - дольове сільськогосподарське підприємство позивачем не надані. Архівна довідка від 22.12.2021 р. № 669/01-25 також не містить інформації про перейменування.
На підставі вищезазначеного, представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Суд зазначає, що з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., та норм Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», дана справа вирішується в межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , 18.01.2022 року звернулась до звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 25.01.2022 р. за №87 було відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

В тексті означеного рішення від 25.01.2022 р. за №87 зазначено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 р. з 1983 р. по 1998 р., оскільки в довідці прізвище, ім`я, по батькові зазначене не повністю.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , в тексті якої визначено трудовий шлях останньої.

Водночас, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія архівної довідки №669/1-25 від 22.12.2021 р., виданої комунальною установою «Трудовий архів» Магдалинівської селищної ради.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Статтею 8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першою статті 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

За правилами статті 44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи; органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5 статті 45 Закону № 1058-ІV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 за № 991/27436; представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1.8 Порядку № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено: рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи; рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту першого «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (яка діяла у спірні періоди): трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору; в розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; - в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства; в графі 3 пишеться: «Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу; при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів; бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок; після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.

Зазначена Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

При цьому, суд зазначає, що спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2.4 названої Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на керівників підприємств, названа Інструкція не містить заборону на використання форми печатки з вказівкою УРСР (Українська Радянська Соціалістична Республіка), обов`язок по зміні печатки покладено на керівників підприємств, а тому зазначення на печатці в трудовій книжці УРСР не може позбавити громадянина конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд зазначає, що період роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 р. з 1983 р. по 1998 р. в колгоспі імені Котовського до загального страхового стажу ОСОБА_1 протиправно не зараховані відповідачем.

Трудова книжка ОСОБА_1 підтверджує спірний період роботи, разом з тим містить деякі недоліки оформлення, що й слугували підставою для відмови у врахуванні даного періоду роботи позивача до його страхового стажу. Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця. Матеріали справи не містять доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки, а саме: «ім`я, по батькові зазначене не повністю», не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні відповідного періоду роботи позивача до страхового стажу останнього.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано спірний період роботи позивача до загального страхового стажу.

Оскільки право позивача на перерахунок та виплату пенсії з урахуванням спірного періоду порушено, а предметом розгляду зазначеної справи є саме відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області в зарахуванні до страхового стажу період роботи з 1983 р. по 1998 р. в колгоспі імені Котовського, то воно підлягає відновленню у спосіб, яким є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 25.01.2022 р. №87 «Рішення про відмову у призначені пенсії».

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, з викладених у позовній заяві обставин видно, що позивачем вчинено всі необхідні дії та подано документи, наявні у нього та необхідні для зарахування оскаржуваного періоду роботи останнього.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_1 вчинено всі необхідні дії та подано документи, наявні у останньої та необхідні для призначення пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у цьому випадку позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії за віком.

З урахуванням викладеного вище, та, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України, якою визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 25.01.2022 р. №87 «Рішення про відмову у призначені пенсії».

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо не зарахування до загального страхового стажу, який дає право на пенсію за віком ОСОБА_1 періоди роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 з 1983 по 1998 роки в колгоспі імені Котовського протиправними, та, як наслідок зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 з 1983 по 1998 роки в колгоспі імені Котовського.

При цьому, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд також вважає за необхідне, у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України, зобов`язати відповідача вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.01.2022 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в наступній редакції:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 25.01.2012 р. №87;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо не зарахування до загального страхового стажу, який дає право на пенсію за віком ОСОБА_1 періоди роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 з 1983 р. по 1998 р. в колгоспі імені Котовського протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 з 1983 р. по 1998 р. в колгоспі імені Котовського;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періоду роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 р. з 1983 р. по 1998 р. в колгоспі імені Котовського, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

- Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Статтею 139 КАС України визначено порядок розподілу судових витрат.

Відповідно до квитанції від 21.02.2022 р. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання дій щодо не зарахування страхового стажу протиправними, зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудженні здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, а саме, судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яності дві) грн., 40 коп.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання дій щодо не зарахування страхового стажу протиправними, зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи, - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 25.01.2012 р. №87.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо не зарахування до загального страхового стажу, який дає право на пенсію за віком ОСОБА_1 періоди роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 з 1983 р. по 1998 р. в колгоспі імені Котовського протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 з 1983 р. по 1998 р. в колгоспі імені Котовського.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періоду роботи по довідці №669/1-25 від 22.12.2021 р. з 1983 р. по 1998 р. в колгоспі імені Котовського, та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн.) грн., 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Євгенія ЖУКОВА