Справа № 822/55/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/55/17 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І. Суддя-доповідач - Граб Л.С.

09 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання відмови протиправною, стягнення одноразової вихідної допомоги та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

20 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі № 822/55/17.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі № 822/55/17 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заявником подано апеляційну скаргу, в якій останній просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги особа, яка подала заяву посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 5 січня 1993 року по 11 лютого 2003 року працював на посаді судді Кам`янець-Подільського міського суду, а з 12 лютого 2003 року по 16 вересня 2016 року-на посаді судді апеляційного суду Хмельницької області.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1600-VІІІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, а наказом голови апеляційного суду Хмельницької області від 16 вересня 2016 року № 17/05-03-відраховано зі штату апеляційного суду Хмельницької області.

Однак, при звільненні з посади судді ОСОБА_1 не була нарахована та виплачена вихідна допомога, а тому останній звернувся до голови апеляційного суду Хмельницької області із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги згідно ч.1 ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі Закон №2453) у розмірі 10 місячних заробітних плат.

Проте, листом від 23 листопада 2016 року №06-227/16 апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на відсутність правової норми, яка б передбачала виплату вихідної допомоги при виході судді у відставку та втрату чинності ст.136 Закону № 2453, згідно із Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року №1166-VII.

Вказане слугувало підставою для звернення позивача до суду з позовом, в якому останній просив визнати протиправною відмову апеляційного суду Хмельницької області у виплаті одноразової вихідної допомоги у зв`язку з відставкою, стягнути з апеляційного суду Хмельницької області вихідну допомогу у розмірі 255200 грн. та зобов`язати Державну судову адміністрацію виділити кошти, належні до виплати одноразової вихідної допомоги.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 15 квітня 2020 року № 2 р(11) 2020 яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ. Положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166- VІІ, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року за виключними обставинами.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції послався на відсутність правових підстав для задоволення заяви та для виплати позивачу вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку, оскільки на момент його звільнення така допомога законодавчо не була передбачена.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ч.1 ст.5 КАС України закріплено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За правилами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ч.1 ст.308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Ч. 1 ст. 361 КАС України врегульовано, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

У п. 1 ч.5 ст. 361 КАС України зазначено, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

За змістом ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За ч. 2 ст. ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Частиною першою статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" регламентовано, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

При цьому, Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня-грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Отже, за приписами ст.152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

За наслідками розгляду заяви по суті колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини у даній справі виникли 08.09.2016, тобто з дати прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення ОСОБА_1 з посади судді.

При цьому, на час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01.04.2014, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 від 15.04.2020 року у справі № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII, яким було виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо виплати судді при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 15.04.2020 року.

Отже, положення пп.1 п.28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII залишалися чинними станом як на дату звільнення позивача з посади судді, так і станом на дату прийняття Хмельницьким окружним адміністративним судом рішення від 02.02.2017 у справі № 822/55/17.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 не впливає на спірні правовідносини, оскільки останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного суду від 23.01.2019 р. у справі № 820/2462/17, від 23.01.2019 р. у справі № 820/2462/17, від 25.07.2019р. у справі № 804/3790/17, від 23.12.2019 р. у справі № 814/1274/17, від 30.04.2020 р. у справі № 826/15692/16.

З урахуванням вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини однією з визначальних обставин, за яких легітимні (законні) очікування можуть охоронятися статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є законодавче закріплення права особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат тощо) або коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Разом з тим, не можна вважати законним очікування, коли у національному законодавстві відсутня норма права, яка передбачає право особи на отримання спірного майна (коштів, соціальних виплат, тощо) (напр. рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року в справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та 71378/10).

В даній справі судом встановлено, що у національному законодавстві на момент прийняття постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 про звільнення позивача з посади судді, норми статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату суддям вихідної допомоги у разі виходу у відставку були виключені, а тому підстави стверджувати про порушення статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість поданої заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в її задоволенні.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання апелянта на те, що останній мав відповідний стаж та набув право на відставку до прийняття Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014, яким виключено статтю 136 із Закону України "Про судоустрій і статус суддів", оскільки до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді, а не на час набуття у нього права на відставку.

Такі висновки, викладені і в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у даній справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 361 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.