Справа № 260/3983/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3983/21 пров. № А/857/21824/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року (суддя - Калинич Я.М., час ухвалення - не зазначений, місце ухвалення - м.Ужгород, дата складання повного тексту - не зазначена),

в адміністративній справі №260/3983/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області,

про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 96173,94 грн..

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат у розмірі 96173,94 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду ухвалене без урахування всіх наявних обставин справи та письмових доказів, а також містить хибні й безпідставні мотиви в сукупності з некоректно застосованими законодавчими нормами, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року у справі №260/3738/20 пенсійним органом у липні 2021 року здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року на підставі довідки Служби безпеки України про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року. У свою чергу, різницю в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 19.05.2021 року в сумі 96173,94 грн. обліковано органами Пенсійного фонду та буде виплачено після надходження коштів із Державного бюджету України. При цьому вказує апелянт, що виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України. Також скаржник вважає за доцільне наголосити на тому, що Головне управління не заперечує свого обов`язку виплатити позивачеві належну суму боргу, а лише вказує на те, що така виплата буде здійснена відповідно до нормативно встановленої процедури, тобто після виділення коштів на цю мету з Державного бюджету України. Крім того звертає увагу на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції фактично дублює існуюче на даний час зобов`язання пенсійного органу виплатити позивачеві певну суму грошових коштів та, відповідно, зумовлює виникнення подвійного стягнення останніх із Головного управління. Вказує апелянт, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень, а у разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. За наведеного вважає апелянт, що обраний позивачем в даній справі спосіб захисту - стягнення заборгованості з пенсійних виплат, яка виникла через неналежне, на його думку, виконання судового рішення, є одним із способів виконання рішення суду від 29.01.2021р. у справі №260/3983/21, однак такий спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому у вказаний спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі суд не може зобов`язувати виконувати останнє шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 26.10.2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач не погодився із доводами апеляційної скарги відповідача та подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції вірно досліджено докази та обґрунтовано винесено судове рішення у вказаній справі. Орган пенсійного фонду не довів відсутності у нього коштів на виконання рішення суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене нею рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/3738/20 від 29.01.2021 року (http://reestr.court.gov.ua/Review/94520037), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 року (http://reestr.court.gov.ua/Review/97043330), визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не здійснення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі виданої Службою безпеки України Управління Служби безпеки України в Закарпатській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019, відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-12, ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ та з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі виданої Управлінням Служби безпеки України в Закарпатській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-12, ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ та з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного МУМЮ (м.Івано-Франківськ) закінчено виконавче провадження №65631050 від 30.06.2021 за виконавчим листом №260/3738/20, виданим Закарпатським окружним адміністративним судом 27.05.2021, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі виданої Управлінням Служби безпеки України в Закарпатській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-12, ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ та з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (а.с. 32).

Підставою закінчення виконавчого провадження слугувала відповідь ГУ ПФУ у Закарпатській області №0700-0404-5/9342 від 18.01.2021, у якій зазначено, що рішення суду органами ПФ виконано в повному обсязі, а саме: стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, що підтверджується доданим відповідним розрахунком ПФУ від 25.05.2021.

15 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління ПФУ в Закарпатській області щодо здійснення позивачу виплати нарахованої до виплати пенсії на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/3738/20 - різницю пенсії, яка склала за період з 01.04.2019 року по 31.05.2021 року у сумі 96173,94 грн. (а.с. 12).

Головне управління ПФУ в Закарпатській області листом від 02.08.2021 повідомило ОСОБА_1 , що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/3738/20 від 29.01.2021, Головним управлінням здійснено ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки №246 від 02.10.2020 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року. Розмір перерахованої пенсії становить 11010,93 грн.. Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.05.2021 року склала 96173,94 грн., яка буде виплачена після виділення коштів із Державного бюджету України на такі цілі (а.с. 13).

Не погоджуючись із невиплатою заборгованості за рішенням суду, позивач звернувся до суду із цим адміністративними позовом щодо стягнення такої суми заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої суми боргу за період з 01.04.2019 року по 31.05.2021 року у сумі 96173,94 грн., оскільки правових підстав для невиплати такої заборгованості по пенсійним виплатам суд не встановив.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пенсійних виплат на виконання рішення суду, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як видно з матеріалів справи, позивач, звертаючись із цим позовом до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 96173,94 грн., фактично має за мету домогтись виконання Головним Управлінням ПФУ в Закарпатській області рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/3738/20 від 29.01.2021, відповідно до якого позивачу здійснено перерахунок пенсії та донараховано 96173,94 грн..

Тобто, предметом спору в цій адміністративній справі про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 96173,94 грн. є виконання відповідачем судового рішення в адміністративній справі №260/3738/20, і намагання позивача в такий спосіб зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Закарпатські області виконати це судове рішення в частині виплати нарахованих грошових сум.

Апеляційний суд звертає увагу, що з метою належного захисту прав особи щодо виконання судових рішень в адміністративному судочинстві законодавцем впроваджено правовий інститут судового контролю у порядку, визначеному статтею 382 КАС України, в тому числі в порядку, передбаченому ст.383 КАС України, що позбавляє особу-позивача необхідності повторно звертатися до суду з позовом для зобов`язання суб`єкта владних повноважень-відповідача належним чином виконувати рішення суду, що набрало законної сили.

Так, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч.1 ст.382 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зазначені норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в такій справі.

Окрім того, згідно із статтею 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону №1404-VIII, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, колегія суддів зазначає, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналізуючи положення статті 129-1 Конституції України, апеляційний суд звертає увагу, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, та нормами КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Колегія суддів зазначає, що саме при виконанні рішення суду від 29.01.2021р. у справі №260/3738/20 було здійснено перерахунок пенсії позивача та донараховано 96173,94 грн..

З врахуванням наведено вище, зумовлюється висновок про те, що між сторонами не виникли нові спірні правовідносини і новий предмет спору, а питання щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідача при виконанні судового рішення у справі №260/3738/20 в частині виплати нарахованої суми 96173,94 грн. може бути перевірено судом в порядку приписів статей 382, 383 КАС України, а не в окремому позовному провадженні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно стягнення нарахованих на виконання рішення суду та невиплачених сум суд не може ухвалювати нове рішення про стягнення вказаних сум на виконання рішення суду в іншій справі, оскільки це суперечить принципу правової (юридичної) визначеності.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.

Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Res judicata є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.

В такій ситуації відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 96173,94 грн., що підтверджує обґрунтованість доводів апеляційної скарги у відповідній частині.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та сформовано висновки без врахуванням норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, що у відповідності до положень статті 317 КАС України є підставою для його скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - задоволити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року в адміністративній справі №260/3983/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення заборгованості - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль