Справа № 640/8794/20
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2022-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 640/8794/20

адміністративне провадження № К/990/207/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними рішень в частині, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України, в якому просила: визнати протиправними та нечинними положення пункту 1, абзаци 2 - 4 пункту 3 та у назві додатку постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" (далі - постанова КМУ №870) до неї; зобов`язати Кабінет Міністрів України унести зміни до постанови КМУ №870, а саме: у пунктах 1, 3 слова "ліквідувати" замінити на "реорганізувати", "ліквідуються" замінити на "реорганізуються" та викласти частину постанови у такій редакції: пункт 1: "... 1. Реорганізувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1"; пункт 3: " Установити, що: територіальні органи Міністерства юстиції, які реорганізуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які реорганізуються згідно з пунктом 1"; у додатку 1 унести наступні зміни: "...ПЕРЕЛІК територіальних органів Мін`юсту, що реорганізуються."; зобов`язати Міністерство юстиції України привести у відповідність до виправленої постанови КМУ № 870 наказ Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року № 3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України" та інші нормативно-правові акти, складені на підставі спірної постанови; вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржниці.

31 грудня 2021 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку із зазначенням інших підстав поновлення строку та належних доказів для його поновлення.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, скаржницею подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання про поновлення строків на касаційне оскарження обґрунтоване неочікуваними у житті подіями, браком вільного часу через завантаженість на роботі та погіршенням стану здоров`я з 27 жовтня по 19 листопада 2021 року.

Також звертає увагу, що в ухвалі про повернення касаційної скарги не визначено час для виправлення недоліків та не встановлено строку (або граничного терміну) для повторного подання касаційної скарги, нормами КАС України такий строк/термін , також не визначено.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Скаржницею не наведено переконливих доводів, підтверджених належними доказами неможливості своєчасного звернення із касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року раніше ніж 31 грудня 2021 року, у тому числі після первинного повернення касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2021 року.

Наведені скаржницею доводи обумовлюють її зайнятість проте не доводять наявності перешкод для своєчасного звернення до суду протягом тривалого терміну.

Таким чином наведені скаржницею причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

Верховний Суд звертає увагу скаржниці, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку - майже п`ять місяців з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржницею не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 329, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Кабінету Міністрів України про визнання протиправними та нечинними рішень в частині, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді: М.В. Білак

В.М. Соколов