Справа № 420/10290/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

10 травня 2022 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі заяву про встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення, -
В Одеському окружному адміністративному суді перебувала справа за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо відображення в інтегрованій картці позивача суми недоїмки (на дату подання позову 181927,80 грн.), яку буде сформовано на дату набрання судовим рішенням законної сили (визнання її неузгодженою) за податковою вимогою від 06.03.2019 року №Ф-001 в сумі 191963,69 грн., що була скасована згідно судових рішень та зобов`язання відповідача відобразити в інтегрованій картці позивача облікові показники (операції) щодо виключення з картки суми такої недоїмки, стягнення з відповідача коштів за шкоду заподіяну його бездіяльністю у розмірі 6000,00 грн., а також стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн.
Рішенням суду від 17.09.2021 року позов задоволено частково, а саме визнано прротиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Одеській області щодо не виключення з інтегрованої картки платника Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суми недоїмки за податковою вимогою №Ф-288618-52 від 09.10.2019 року в розмірі 191688,32 грн. та зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області здійснити коригування даних інтегрованої картки платника Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 шляхом вилучення відомостей про наявність податкового боргу (недоїмки) в розмірі 191688,32 грн.
10.12.2021 року вищенаведене рішення набрало законної сили.
Вирішуючи дану заяву, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.
За визначенням ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно з ч. 1ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Аналіз викладених норм дає змогу дійти висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати увстановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.
Так, судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.
Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.
Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог.
При цьому, за змістом ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, такі процесуальні дії є диспозитивним правом суду, та можуть бути застосовані за наявності об`єктивних обставин, існування яких доведено відповідними доказами.
Слід враховувати, що вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Так, завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження, що визначено ст.1 Закону України "Про виконавче провадження".
У разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження"врегульований порядок дій та заходів, що спрямованих на примусове виконання таких рішень.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, що у першу чергу забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
У той же час, судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Отже, позивачем не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України "Про виконавче провадження".
Подібного висновку дійшов Другий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 17.02.2021 року у справі №440/564/20.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача.
Керуючись ст.ст. 167, 248, 256 КАС України, -
У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - відмовити.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Е.А. Іванов