Справа № 808/900/17
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Справа № 808/900/17 провадження №СН/280/61/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Прус Я.І., позивача: ОСОБА_1 , представника відповідача: Галагуза М.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Запорізької обласної прокуратури (69005, м.Запоріжжя, вул.Матросова, 29-А; )

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Прокуратури Запорізької області (далі відповідач) з вимогами:

- визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Запорізької області від 07 березня 2017 року №122ц про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, зі служби в органах прокуратури;

- поновити радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області або на будь-яку іншу рівнозначну посаду в органах Прокуратури Запорізької області;

- визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Запорізької області від 16 січня 2017 року №19ц у частині зміни раднику юстиції ОСОБА_1 , заступнику начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, розміру надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин і вислугу років, і встановлення її у розмірі 10% з 16 січня 2016 року;

- визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Запорізької області від 20 січня 2017 року №37ц у частині зміни раднику юстиції ОСОБА_1 , заступнику начальнику слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, розміру премії, з урахуванням надбавки за класний чин і вислугу років, та встановлення її у розмірі 10%;

- визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Запорізької області від 24 лютого 2017 року №110ц у частині зміни раднику юстиції ОСОБА_1 , заступнику начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, розміру премії, з урахуванням надбавки за класний чин і вислугу років та встановлення її у розмірі 10%;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 16.01.2017 по 07.03.2017, з урахуванням перерахунку премій, надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу і вихідної допомоги при звільненні працівника, з урахуванням надбавки за класний чин і вислугу років у повному обсязі відповідно до займаної посади, без урахування дії протиправного наказу прокурора області від 16 січня 2017 року №19ц, протиправного наказу прокурора області від 20 січня 2017 року №37ц і протиправного наказу від 24 лютого 2017 року №110ц, невиплати премії у березні 2017 року і без урахування виплачених за цей період коштів на загальну суму 32 933,64 грн;

- стягнути з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08 березня 2017 року по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі, з урахуванням того, що середньоденний розмір заробітної плати в період з 08.03.2017 по 05.09.2017 складав 945,68 грн., а з 06.08.2017 по час винесення рішення судом 2335,83 грн., з урахуванням отриманих позивачем сум середнього розміру соціальної допомоги по безробіттю 235,8 грн. і середньоденного розміру заробітної плати за місце роботи позивача в розмірі 622,11 грн.;

- стягнути з Прокуратури Запорізької області на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2018 позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Запорізької області від 07 березня 2017 року №122ц про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, зі служби в органах прокуратури. Поновлено радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області звернено до негайного виконання.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 13.10.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у частині вимог про визнання протиправним і скасування наказу прокурора Запорізької області від 07 березня 2017 року №122ц щодо звільнення радника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, зі служби в органах прокуратури; про поновлення радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області або на будь-яку іншу рівнозначну посаду в органах Прокуратури Запорізької області; про стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у вказаній частині залишено без змін, доповнивши його датою, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді з 08.03.2017.

Скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у частині вимог про стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Адміністративну справу №808/900/17 у вказаній частині направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року залишено без змін.

Крім того, під час касаційного розгляду Верховним Судом замінено відповідача Прокуратуру Запорізької області на правонаступника Запорізьку обласну прокуратуру.

16.11.2021 матеріали справи надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Семененко М.О.

Ухвалою суду від 22.11.2021 прийнято до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, призначено підготовче засідання на 13.12.2021.

08.12.2021 позивачем подано заяву про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.03.2017 по 13.10.2021 із врахуванням того, що середньоденний розмір заробітної плати ОСОБА_1 складав:

в 2017 році 2 174 грн. За період з 08.03.2017 204 робочих дня і дорівнював 443 496 грн.;

в 2018 році 2 344 грн. (250 робочих днів) 586 000 грн.;

в 2019 році 2 566 грн. (249 робочих днів) 638 934 грн.;

в 2020 році 2 785 грн. (251 робочий день) 699 035 грн.;

в 2021 році 4 128 грн. (195 робочих днів по 13.10.2021) 804 960 грн.

всього за 1149 днів вимушеного прогулу 3 172 425 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на положення Кодексу законів про працю в Україні (далі КЗпП України), Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 року (далі Закон №1697-VІІ) та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі Постанова №100) та зазначає, що при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно виходити з розміру заробітної плати прокурора на відповідні посаді, встановленого статтею 81 Закону №1697-VІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі №1-223/2018 (2840/18). Крім того, вважає, що відповідно до пункту 10 Постанови №100 середній заробіток підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення посадового окладу. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.12.2021 підготовче засідання відкладено на 29.12.2021.

28.12.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню вимога щодо відшкодування на користь позивача заборгованості у визначеному ним розмірі. Вказує, що Офісом Генерального прокурора проводились розрахунки сум на оплату праці у розрізі прокуратур усіх рівнів для затвердження їх у відповідних кошторисах видатків на кожен рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі Постанова №505). Оскільки з часу набрання чинності Законом №1697-VІІ розміри окладів працівників органів прокуратори регулювалися постановами Кабінету Міністрів України та законами про Державний бюджет України, і видатки на реалізацію положень статті 81 Закону №1697-VІІ не передбачались, відповідач не має правових підстави для нарахування і виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України. Вказує, що положення п.26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України у справі №1-223/2018 (2840/18) від 26.03.2020. Також вважає, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019 (далі Закон №113-ІХ), згідно прикінцевих та перехідних положень якого оплата праці працівників регіональних прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. Вказує, середньоденна заробітна плата позивача, розрахована відповідно до пункту 8 Постанови №100 з урахуванням заробітної плати за січень-лютий 2017 року, становить 327,89 грн., є незмінною та не залежить від кількості робочих днів у відповідному році. Загальна кількість робочих днів за період з 08.03.2017 по 13.10.2021 складає 1150 днів, отже сума відшкодування складає 377 073,50 грн. Також вважає, що п.10 Постанови №100 не може застосовуватись у спірних правовідносинах, оскільки виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213. Ураховуючи викладене, вважає вимоги у визначеному позивачем розмірі необґрунтованими.

29.12.2021 позивач подав письмові пояснення, у яких зазначив, що вважає за можливе визначити в якості розміру середньоденного заробітку грошову суму 327,89 грн. Разом із тим, наполягає на застосуванні п.10 Постанови №100, посилаючись, крім іншого, на постанову Верховного Суду від 13.10.2021, прийняту у справі, що розглядається. Наводить новий розрахунок розміру позовних вимог, визначаючи їх у сумі 3 172 860 грн. за 1150 днів вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 29.12.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 09.02.2022.

09.02.2022 позивач подав письмові пояснення, у яких навів обґрунтування застосовності положень пункту 10 Постанови №100 до спірних правовідносин.

У судовому засіданні 09.02.2022 оголошено перерву до 14.02.2022.

У судовому засіданні 14.02.2022 оголошено перерву до 16.02.2022.

У судовому засіданні 16.02.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час судового розгляду учасники справи підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, викладених у заява по суті справи та письмових поясненнях. Позивач просив позов задовольнити а також стягнути на його користь усі понесені судові витрати. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог у розмірі, заявленому позивачем.

Заслухавши вступне слово та пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд встановив такі обставини.

19 жовтня 2016 року Генеральним прокурором України видано наказ №150ш, пунктом 2 якого наказано, з метою удосконалення організації роботи прокуратури Запорізької області, ліквідувати у структурі та штатному розписі прокуратури Запорізької області такі структурні підрозділи: слідчий відділ; відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури, а їх загальну штатну чисельність 33 одиниці з відповідним фондом заробітної плати зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України

06 січня 2017 року позивача ознайомлено з Попередженням про вивільнення від 05.01.2017 №11-19вих-17, в якому зазначено про те, що відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», п.1 ч.1 ст.40 та ст.49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 попереджено про звільнення із займаної посади у зв`язку з її скороченням не раніше ніж через два місяці з дня ознайомлення з попередженням. Позивачем підписано Попередження про вивільнення із запереченнями.

Наказом прокурора Запорізької області від 16.01.2017 №19ц, на підставі рапорту начальника управління прокуратури області Гуртовенко О.В., згоди заступника прокурора області начальника управління представника інтересів громадянина або держави в суді ОСОБА_2 , рапорту заступника начальника управління прокуратури області ОСОБА_3 , позивачу змінено розмір надбавки за виконання особливо важливої роботи до посадового окладу, з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років, та встановлено її у розмірі 10% з 16.01.2017.

Крім того, наказом прокурора Запорізької області від 20.01.2017 №37ц, на підставі рапорту начальника управління прокуратури області ОСОБА_4 , згоди заступника прокурора області начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді ОСОБА_2 , рапорту заступника начальника управління прокуратури області ОСОБА_3 , позивача премійовано за січень 2017 року у розмірі 10% фонду оплати праці пропорційно відпрацьованому часу.

24 лютого 2017 року наказом прокурора Запорізької області №110ц, на підставі рапорту заступника начальника управління начальника відділу прокуратури області Усатого О.П., начальника управління прокуратури області Гуртовенко О.В., згоди заступника прокурора області начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді ОСОБА_2 , рапорту заступника начальника управління прокуратури області ОСОБА_3 , згоди заступника прокурора області начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва ОСОБА_5 , ОСОБА_1 премійовано за лютий 2017 року у розмірі 10% фонду оплати праці пропорційно відпрацьованого часу.

Наказом прокурора Запорізької області від 07.03.2017 №122ц, на підставі наказу Генерального прокурора України №150ш від 19.10.2016, попередження про вивільнення ОСОБА_1 від 05.01.2017, звільнено радника юстиції ОСОБА_1 з посади заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області, у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Позивач, не погодившись з правомірністю наказів від 16.01.2017 №19ц, від 20.01.2017 №37ц, від 24.02.2017 №110ц, а також наказом про звільнення від 07.03.2017 №122ц, звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2018 позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Запорізької області від 07 березня 2017 року №122ц про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, зі служби в органах прокуратури. Поновлено радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області звернено до негайного виконання.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року скасовано та прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 13.10.2021 скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у частині вимог про визнання протиправним і скасування наказу прокурора Запорізької області від 07 березня 2017 року №122ц щодо звільнення радника юстиції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області, зі служби в органах прокуратури; про поновлення радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Прокуратури Запорізької області або на будь-яку іншу рівнозначну посаду в органах Прокуратури Запорізької області; про стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у вказаній частині залишено без змін, доповнивши його датою, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді з 08.03.2017. Скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у частині вимог про стягнення з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Адміністративну справу №808/900/17 у вказаній частині направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз викладених положень статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку, що у випадку незаконного звільнення, орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 1 Постанови №100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: вимушеного прогулу, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Постанови №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Постанови №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно з пунктом 10 Постанови №100, який був чинним у період вимушеного прогулу позивача, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули, починаючи з дня незаконного звільнення по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.10.2021 у даній справі, період вимушеного прогулу позивача становить з 08.03.2017 (дата, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді) по 19.04.2018 (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді).

Суд зазначає, що сторони помилково вважають датою поновлення позивача на посаді дату судового рішення Верховного Суду 13.10.2021, оскільки згідно з резолютивною частиною постанови Верховного Суду від 13.10.2021 суд касаційної інстанції не приймав рішення про поновлення позивача на посаді, а залишив без змін рішення суду першої інстанції від 19.04.2018, у тому числі в частині поновлення позивача на посаді.

Суд звертає увагу, що рішення суду першої інстанції від 19.04.2018 в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області звернуто судом до негайного виконання, отже з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання. Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №823/1715/16 (провадження №К/9901/17377/18, №К/9901/17380/18).

При цьому, період, протягом якого мало місце невиконання рішення суду про поновлення на роботі, не охоплюється періодом вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням, а має іншу правову природу як період вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду про поновлення на посаді.

Середньоденна заробітна плата (для цілей визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) є часткою розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням (розрахунковий період) і кількості робочих днів у такому періоді.

Відповідачем надано Довідку б/н б/д, згідно якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , обчислена відповідно до Постанови №100, становить 327,89 грн., позивач з визначеним розміром середньоденної заробітної плати погодився.

На момент звільнення позивача з посади, схеми посадових окладів працівників органів прокуратури визначались постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами), згідно якої посадовий оклад позивача становив 3098,00 грн.

У подальшому, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 657 від 30.08.2017 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», з 06.09.2017 посадовий оклад на посаді заступника начальника відділу прокуратури Запорізької області встановлений у розмірі 7660,00 грн.

Відповідно до пункту 10 Постанови №100, який був чинним у період вимушеного прогулу позивача, коефіцієнт підвищення заробітної плати становить 2,47 (7660,00 грн. / 3098,00 грн.).

При цьому суд зазначає, що посилання відповідача на те, що положення пункту 10 Постанови №100 не підлягають застосуванню, не відповідають чинному на момент виникнення спірних правовідносин законодавству та суперечать позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.10.2021 у даній справі.

Таким чином, за період з 08.03.2017 по 19.04.2018 середні заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 166 673,04 грн., який обчислений таким чином: 40 330,417 грн. за період з 08.03.20217 по 05.09.2017 (327,89 грн. середньоденна заробітна плата * 123 кількість робочих днів у періоді) + 126 342,57 грн. за період з 06.09.2017 по 19.04.2018 (327,89 грн. середньоденна заробітна плата * 2,47 коефіцієнт підвищення заробітної плати * 156 кількість робочих днів у періоді). Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що при визначенні посадового окладу позивача за займаною посадою підлягають застосуванню положення статті 81 Закону №1697-VІІ, оскільки положення п.26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України в частині, яка передбачала, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України у справі №1-223/2018 (2840/18) від 26.03.2020, тобто поза межами періоду вимушеного прогулу позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові по справі №826/6583/14 від 15.02.2019, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з Довідкою Запорізької обласної прокуратури б/д б/н середньомісячна заробітна плата позивача, обчислена відповідно до Постанови №100, становить 6557,74 грн., отже в цій сумі рішення суду підлягає негайному виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позов в частині, що розглядається судом, підпадає під пільги зі сплати судового збору, встановлені пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», інших витрат, пов`язаних з розглядом справи в даній частині позовних вимог, позивачем не заявлено.

Відтак, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 березня 2017 року по 19 квітня 2018 року в розмірі 166 673,04 грн. (сто шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят три гривні 04 коп) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення суду допустити до негайного виконання в частині стягнення із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6 557, 74 грн. (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень 74 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Запорізька обласна прокуратура, місцезнаходження: 69005, м.Запоріжжя, вул.Матросова, 29-А; .

Повне судове рішення складено 10.05.2022.

Суддя М.О. Семененко