Справа № 440/996/21
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/996/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області №092672 від 06.05.2019 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки при проведенні перевірки працівниками Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області не перевірялись документи, що засвідчують використання транспортного засобу на законних підставах, водночас у відповідності до договору позички транспортного засобу від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_2 у безоплатне тимчасове користування вантажний автомобіль DAF з днз НОМЕР_1 і станом на квітень 2019 року даний автомобіль перебував у користуванні ФОП ОСОБА_2 . Із водієм, що керував транспортним засобом та перевозив вантаж, а саме насіння соняшнику, ОСОБА_3 , зазначеним в довідці № 029648 про результати здійснення габаритно -вагового контролю, в акті № 108983 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.04.2019 року, в розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, ОСОБА_1 трудовий договір не укладався та дана фізична особа не рахувалася найнятою особою ФОП ОСОБА_1 , яким взагалі не здійснювалося ведення фінансово - господарської діяльності через недійсність свідоцтва про державну реєстрацію, про що свідчить запис в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань. Також позивач зауважував, що вантаж, який перевозив автомобіль DAF з днз НОМЕР_1 , було насіння соняшнику, яке є подільним сипучим вантажем, тому підлягали врахуванню його властивості, зокрема, щодо переміщення по всім осям транспортного засобу під час руху.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У відзиві на позовну заяву представник Укртрансбезпеки заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначав, що 11.04.2019 року при проведенні рейдової перевірки: а/д Н-24, 211 км + 920 м, відповідно до направлення на перевірку № 003463 інспекторами Укртрасбезпеки був перевірений транспортний засіб д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , за кермом перебував водій ОСОБА_3 , було виявлено перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів, а саме: маса ТЗ 50,36 т. при допустимих 40 т, навантаження на строєну вісь ТЗ - 35,09 т. при допустимих 22 т. Матеріали перевірки складено на власника транспортного засобу, а не на перевізника, вказаного в товарно-транспортній накладній, оскільки під час проведення перевірки водій не надав контролюючим особам Управління Укртрансбезпеки тимчасовий реєстраційний талон, а пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ДАФ д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , договір оренди транспортного засобу або його копія також були відсутні. За результатами розгляду справи винесено постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу № 092672 від 06.05.2019 року за порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 1700грн.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

25.02.2021 до суду надійшло клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про залишення позову без розгляду, обґрунтоване пропуском позивачем строку звернення до суду.

04.03.2021 до суду надійшли заперечення представника позивача на клопотання відповідача щодо залишення позову без розгляду.

05.03.2021 до суду від Полтавської місцевої прокуратури надійшла заява про вступ у справу, а також клопотання про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Полтавської місцевої прокуратури.

11.03.2021 судом одержано відповідь на відзив, в якій представник позивача наполягала на обґрунтованості позовних вимог.

Ухвалою суду від 29.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Полтавської місцевої прокуратури про залучення до участі у справі третьою особою у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою суду від 29.04.2021 заяву Полтавської місцевої прокуратури про вступ у справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови - повернуто заявникові без розгляду.

Ухвалою суду від 29.04.2021 клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про залишення позову без розгляду - задоволено. Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 по справі № 440/966/21 - скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови направлено до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Ухвалою суду від 22.12.2021 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови прийнято до провадження. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 06.05.2022 у задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті про залишення позову без розгляду відмовлено.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF 95XF430 д.р.н. НОМЕР_1 , а також напівпричепу бортового Е марки VAN HOOL реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

З 13.09.2002 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець, з 15.02.2013 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань включено відомості про нього як фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про його державну реєстрацію вважається недійсним, запис № 0011099, а з 10.06.2020 включено до ЄДР відомості про нього як фізичну особу-підприємця, запис № 2011099, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

11.04.2019р. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області згідно направлення на рейдову перевірку від 08.04.2019 № 003463 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом в пункті габаритно-вагового контролю, що знаходиться на а/д Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв», км 211+920 м, та здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу автомобілю марки DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепу бортового Е марки VAN HOOL реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_3 .

За результатами перевірки складено акт № 108983 від 11.04.2019, в якому зафіксовано факт перевезення вантажу (насіння соняшнику) з перевищенням допустимих вагових обмежень, що є порушенням, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: абз. 3 п. 1 - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону, не оформлено дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, або документ про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Під час здійснення контролю встановлено, що згідно свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу власником транспортних засобів є ОСОБА_1 .

В акті перевірки зроблено відмітку, що водій ознайомлений із актом перевірки, але від підпису відмовився.

За наслідками перевірки також складено акт № 0006588 від 11.04.2019 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому вказано, що фактична маса транспортного засобу склала 50,36 т за допустимої 40 т, довідку про результати здійснення контролю №029648 від 11.04.2019 та розрахунок від 11.04.2019.

Управлінням Укртранбезпеки у Полтавській області 23.04.2019 за вих. № 5977/33/24-19 надіслано на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 06.05.2019 о 10.00 .

06.05.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 092672, якою за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до ОСОБА_1 за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абз. 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовано штраф у розмірі 1700 грн.

Копію постанови надіслано ОСОБА_1 листом від 08.05.2019 № 9403/33/24-19.

Позивач, вважаючи постанову від 06.05.2019 № 092672 протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-III (надалі - Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до частини 7 статті 6 Закону № 2344-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року /далі Положення №103/, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно із пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно Додатку 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" N 196-р від 03.03.2020 р. та наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 09.09.2020 N 340 "Про упорядкування структури Укртрансбезпеки" Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області реорганізоване шляхом злиття у Слобожанське міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки.

В силу положень частин 14 та 17 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 2, 3 та 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (надалі - Порядок № 1567), державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Пунктом 12 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

За змістом пункту 16 Порядку № 1567 рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Згідно з пунктом 19 Порядку №1567 рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

Пунктами 20 та 21 Порядку № 1567 передбачено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Необхідно зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30, також визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно із пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування врегульовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою КМУ від 27 червня 2007 р. № 879 (надалі - Порядок № 879).

За визначенням пп. 2, 3 п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Габаритно-ваговий контроль контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (пункт 3 Порядку № 879).

За змістом пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно з пунктами 21 та 22 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ визначено перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Згідно із частиною 4 статті 48 Закону № 2344-ІІІ у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно із абз. 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом пунктів 25, 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналіз викладених норм законодавства свідчить, що державний контроль на транспорті здійснюється органами Укртрансбезпеки шляхом проведення планових, позапланових, рейдових перевірок, а також здійснення габаритно-вагового контролю, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів великовагових та великогабаритних транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт визначена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Так, за приписами абз. 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються виключно до автомобільних перевізників.

За визначенням статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно із пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF 95XF430 д.р.н. НОМЕР_1 , а також напівпричепу бортового Е марки VAN HOOL реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Водночас згідно з товарно-транспортною накладною - №ПМЗ0000083 від 09.04.2019, на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу, перевізником вказано ФОП ОСОБА_4 , вантажовідправник - ТОВ "Кернел -Трейд", вантажоодержувач - ПрАТ "Кернел-Груп".

Суд зазначає, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.03.2018 з основним видом діяльності 49.41 - вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з поясненнями позивача ФОП ОСОБА_2 отримав у безоплатне тимчасове користування вантажний автомобіль DAF днз НОМЕР_1 у відповідності до договору позички транспортного засобу від 11 березня 2019 року, оригінал якого не зберігся з огляду на пожежу у транспортному засобі, задокументовану відповідним актом.

Суд зазначає, що наявність або відсутність у перевізника права власності на транспортний засіб не є беззаперечною умовою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №802/1291/17-а.

Отже, автомобільним перевізником згідно з товарно-транспортною накладною №ПМЗ0000083 від 09.04.2019 є ФОП ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , тому застосування адміністративно-господарського штрафу за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону до ОСОБА_1 є безпідставним та суперечить конституційному принципу індивідуальної відповідальності.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що перевізником згідно з товарно-транспортною накладною №ПМЗ0000083 від 09.04.2019 виступав ОСОБА_1 .

При цьому та обставина, що штраф застосовано не до тієї особи, яка повинна відповідати за порушення, є достатньою підставою для висновку про незаконність такого штрафу, у зв`язку з чим відсутня необхідність для оцінки інших доводів позивача, що стосуються обставин встановлення такого порушення.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що матеріали перевірки складено на власника транспортного засобу, а не на перевізника, вказаного в товарно-транспортній накладній, оскільки під час проведення перевірки водій не надав контролюючим особам Управління Укртрансбезпеки тимчасовий реєстраційний талон, а пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ДАФ д.р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , договір оренди транспортного засобу або його копія також були відсутні.

Згідно з п. 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (в редакції, чинній на час спірних правовідносин), за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що право керування (користування) транспортним засобом оформлюється тимчасовим реєстраційним талоном за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи або фізичної чи юридичної особи, якій передано право користування транспортним засобом.

Водночас за положеннями ПДР власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, лише передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, відсутність тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб не свідчить про те, що транспортний засіб не міг бути переданий у користування власником іншій особі та не може бути безумовною підставою для висновку про те, що власник транспортного засобу є автомобільним перевізником.

Відтак, постанова Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 092672 від 06.05.2019, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнята без урахування обставин, що мали значення для її прийняття, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 - підлягають задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп .

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн.

У позовній заяві міститься вимога про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" N 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність), а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до матеріалів справи: договір про надання правничої допомоги № 01-04/02/21 від 04.02.2021, акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 08.02.2021, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на виконання Договору № 01-04/02/21, рахунок № 09/21 від 04.02.2021, платіжні доручення щодо сплати коштів за послуги правничої допомоги, ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на умови договору про надання правничої допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом позовної заяви та інших документів від імені і в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 8500,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а їх розмір - обґрунтованим. Клопотань про зменшення розміру правничої допомоги відповідачем не подано.

Отже, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ідентифікаційний код 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області від 06.05.2019 № 092672 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн 00 коп (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн. 00 коп. (вісім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок) .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України .

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол