Справа № 240/39423/21
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Житомир справа № 240/39423/21

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 24.02.2021року №Ф-234260-51 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 37788,00грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач зазначає, що дійсно є фізичною особою-підприємцем, але з 06.08.2018року по 30.10.2020року перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , яка за весь вказаний час із заробітної плати Позивача систематично сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою форми ОК-7 від 27.09.2021року. Вважає таку вимогу протиправною, так як вона призводить до подвійної сплати такого обов`язкового платежу. Позивач лише 17.09.2021року отримала вказану вимогу згідно поштового конверта, а тому вважає, що строки звернення з даним позовом до суду не порушені.

Ухвалою суду від 01.12.2021року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Головного управління ДПС у Житомирській області, направив до суду відзив на позов в якому проти позову заперечується. У відзиві зазначається, що дійсно за період з 2017року по листопад місяць 2020року у Позивача накопичувалася заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Станом на 24.02.2021року розмір такої заборгованості становив 37788,74грн., що стало підставою для винесення оскаржуваної податкової вимоги. Така заборгованість виникла в результаті не сплати Позивачем коштів на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за цей період в повному обсязі. Крім того, Позивач не врахувала, що з 01.01.2017року вона зобов`язана була щоквартально сплачувати такий внесок в сумі не менше за розмір мінімального страхового внеску, а тому такі нарахування Позивачу проводилися автоматично. Вказана заборгованість Позивачем не сплачена.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, регулюються правовими нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010року N 2464-VI (надалі - Закон N 2464-VI), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 , Позивач у справі, протягом спірного періоду була фізичною особою-підприємцем та перебувала на спрощеній системі оподаткування. Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні обліковими даними з інформаційної системи "Податковий блок" (інтегрованої картки платника).

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI протягом вказаного періоду була платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Сторонами визнається право Відповідача на здійснення контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску, та право Відповідача на винесення податкової вимоги про сплату боргу з єдиного внеску.

Судом встановлено, що Відповідачем була винесена Позивачу оскаржувана податкова вимога від 24.02.2021року №Ф-234260-51 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 37788,74грн. , в тому числі:

- за весь 2017рік в сумі 8448,00грн.;

- за січень-березень 2018року в сумі 2457,18грн.;

- за квітень-червень 2018року в сумі 2457,18грн.;

- за липень-вересень 2018року в сумі 2457,18грн.;

- за жовтень-грудень 2018року в сумі 2457,18грн.;

- за січень-березень 2019року в сумі 2754,18грн.;

- за квітень-червень 2019року в сумі 2754,18грн.;

- за липень-вересень 2019року в сумі 2754,18грн.;

- за жовтень-грудень 2019року в сумі 2754,18грн.;

- за січень-лютий 2020року в сумі 2078,12грн.;

- за червень 2020року в сумі 1039,06грн.;

- за липень-вересень 2020року в сумі 3178,12грн.;

- та за жовтень-листопад 2020року в сумі 2200,00грн.

Суть спору між сторонами зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску за цей період в сумі 37788,74грн.

Відповідно до досліджених судом облікових даних з інформаційної системи "Податковий блок" (інтегрованої картки платника) та пояснень представника Відповідача в судовому засіданні спірна недоїмка зумовлена несплатою Позивачем єдиного соціального внеску за період з 2017року по листопад 2020року на загальну суму 37788,74грн.

Згідно доводів Відповідача, наведених у відзиві, така заборгованість виникла в результаті того, що Позивач кошти на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2017року взагалі не сплачувала хоча була зобов`язана щоквартально сплачувати такий внесок в сумі не менше за розмір мінімального страхового внеску, а тому такі нарахування Позивачу проводилися автоматично.

Такі доводи податкового органу не в повній мірі відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на наступне.

Безспірно, за приписами ч.2 ст.6 Закону N 2464-VI Позивач як платник єдиного внеску зобов`язаний, окрім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, та подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року N 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року N 511), Позивач формує та подає до органів доходів і зборів Звіт сам за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою N Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування до вказаного звіту долучають таблицю "2. Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування".

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 7 Закону N 2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, нарахування єдиного внеску здійснюється на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В розумінні вимог ч.8 ст.9 Закону N 2464-VI Позивач з 01.01.2017року був зобов`язаний сплачувати такий нарахований єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Невиконання Позивачем вказаних вимог призводило до автоматичного щоквартального донарахування єдиного внеску в розмір мінімального страхового внеску.

Як зазначено в дослідженій судом інтегрованій картці Позивача як платника єдиного внеску, та у відзиві Відповідача на позов, протягом 2017-2020років щоквартально мали місце автоматичні донарахування такого єдиного внеску, виходячи із мінімального розміру такого внеску за спірні періоди.

За приписами ч.4 ст.25 Закону N 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску вимогу лише на суму недоїмки.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 N 449 (далі - Інструкція N 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції N 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), окрім іншого, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

За змістом пункту 4 розділу VI Інструкції N 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Разом з тим, як встановлено судом, Позивач з 06.08.2018року по 30.10.2020року перебувала в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , яка за весь вказаний час із заробітної плати Позивача систематично сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22%, що підтверджується довідкою форми ОК-5, а не форми ОК-7 як помилково зазначено в позові, від 27.09.2021року.

Вказані обставини підтверджуються дослідженою судом довідкою форми ОК-5 за спірні періоди (а.с.10-12).

Таким чином, Відповідач не врахував, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом N 2464-VI не врегульовано.

Так, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019року у справі №440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення, на думку Верховного Суду, норм Закону N 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Зазначене свідчить, що дійсно протягом періоду з 06.08.2018року по 30.10.2020року мало місце подвійне нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одночасно суд враховує, що відповідно до вимог ст.9 КАС України суд розглядає спір в межах доводів сторін. Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Всупереч вказаним вимогам Позивачем до позову не долучено жодних доказів того, що Позивач протягом іншого спірного періоду, а саме протягом 2017року та січня - липня 2018року як фізична особа-підприємець господарську діяльність не вела та доходи не отримувала, що не позбавляло обов`язку нараховувати та сплачувати спірний внесок.

Таким чином, оскаржувана вимога Головного управління ДПС у Житомирській області від 24.02.2021року №Ф-234260-51 в частині нарахування ОСОБА_1 боргу з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 24426,38грн. (за період з 06.08.2018року по 30.10.2020року) винесена без врахування всіх обставин у справі, не на підставі вимог чинного законодавства, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Одночасно суд погоджується із доводами Позивача, наведеними у позові та в клопотанні, що Позивач лише 17.09.2021року отримала оскаржувану вимогу згідно поштового конверта, а тому вважає, що строки звернення з даним позовом до суду не порушені (а.с.13)..

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 587,00грн. підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області від 24.02.2021року №Ф-234260-51 про нарахування ОСОБА_1 боргу з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 24426,38грн.

Судові витрати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) у вигляді судового збору в сумі 587,00грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, буд. 7 м. Житомир, 10003, код ЄДРПОУ ВП 44096781) .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк