Справа № 280/723/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Справа № 280/723/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Погомій Я.І.

представників:

позивача Мастерова О.В.,

відповідача Боярської В.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 21.01.2021, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 21.09.2020 № та від 21.09.2020 №.

Крім того, просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витрати по справі покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні рішення винесено необґрунтовано, оскільки відповідачем не встановлено та не доведено факт споживання алкогольних напоїв на місці продажу, що свідчить про відсутність підстав для притягнення до відповідальності платника, адже відсутня об`єктивна ознака порушення - протиправна поведінка з боку позивача, оскільки ФОП ОСОБА_1 здійснювала продаж алкогольних напоїв виключно в рамках діючого законодавства щодо правил роздрібної торгівлі, що не утворює собою будь-яких порушень чинного законодавства з боку позивача, а відтак, нарахування вищезазначених штрафних санкцій - є неправомірним та утворює собою пряме порушення прав позивача як платника податків та суб`єкта господарювання. Вважає, що висновки відповідача гуртуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим для суб`єкта владних повноважень. Також посилається на те, що первинні бухгалтерські документи надають можливість в повній мірі встановити відомості щодо отриманих позивачем доходів та понесених витрат. У відповідності вимог ст. 177.10. Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Отже, документами, які підтверджують придбання ФОП ОСОБА_1 товару є: договори поставки, чеки, акти приймання-передачі, видаткові накладні, платіжні доручення, банківські виписки по рахунку, рахунки-фактури і т.д. Зазначені первинні документи дають змогу визначити кількість придбаного та оприбуткованого позивачам товару, а кількість фактично реалізованого товару визначено у Книзі обліку доходів та витрат. Зазначає, що всі первинні документи надавались безпосередньо до Бердянського відділення ГУ ДПС у Запорізькій області, їх аналіз свідчить, що у підприємця ведеться облік товарних запасів, нестача або залишок відсутні. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

16.02.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач зазначив, що при проведенні контрольно-розрахункової операції, ФОП ОСОБА_1 було здійснено продаж працівникам ГУ ДПС у Запорізькій області 0,5 літри сидру «Фраголіно» на розлив для споживання на місці за ціною 15,00 грн. у тару (пластиковий стакан), яка не передбачає транспортування даного алкогольного напою до іншого місця та використання для інших потреб. Більш того під час проведення фактичної перевірки позивач не заперечувала цей факт, не надала жодного документу в підтвердження протилежного. Також, при проведенні фактичної перевірки, встановленні товарно-матеріальні цінності, які не обліковані у встановленому порядку, що є порушенням пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пункту 10 статті 177 Податкового кодексу України. Крім того зазначає, що фіскальний чек за продаж 0,5 літра сидру «Фраголіно» на розлив у пластинковий стакан для споживання на місці за ціною 15,00 грн. не друкувався, що є порушенням пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Проти вказаної обставини позивач в наданих поясненнях не заперечував. На підставі викладеного вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення були винесені законно та обґрунтовано. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23.02.2021 від представника позивача до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області.

01.03.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 01.03.2021 було доручено Бердянському міськрайонному суду Запорізької області забезпечити проведення судового засідання у справі №280/723/21, відкладене судове засідання на 15.03.2021.

У судовому засіданні 15.03.2021 оголошувалась перерва до 30.03.2021.

22.03.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про процесуальне правонаступництво.

Розглянувши заявлене клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.44 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року №2747-IV (зі змінами та доповненнями) (надалі - КАС України) учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною 7 ст. 5 Закону «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 №3166-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 «Про деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» утворено територіальні органи державної податкової служби. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 «Про деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», ДПС України видано наказ від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів ДПС». Наказом Державної податкової служби України від 08.10.2020 №556 ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи ДПС. Наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643 затверджено положення про територіальні органи.

Згідно з п. 1 Положення про Головне управління ДПС у Запорізькій області (), затвердженого Наказом ДПС України №643 від 12.11.2020 останнє є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДПС у Запорізькій області ().

Наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 року №755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» визначено розпочати здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови №893.

Згідно п. 7 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Суд зазначає, що під публічним правонаступництвом слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у чинні адміністративно-правові відносини нового суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) на місце суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі №2а-23895/09/1270 (адміністративне провадження №К/9901/6228/18).

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа №524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа №826/16659/15).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2019 року по справі №812/1408/16 особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

З урахуванням викладених обставин суд вважає за необхідне клопотання відповідача задовольнити та замінити відповідача по справі №280/723/21 з Головного управління ДПС у Запорізькій області () на правонаступника - Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП 44118663).

24.03.2021 від представника позивача до суду надійшли клопотання про доручення до матеріалів справи додаткових доказів та про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

24.03.2021 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій первинних документів.

Ухвалою від 24.03.2021 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було задоволено.

30.03.2021 від відповідача надійшли пояснення, в яких додатково обґрунтовуються обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

30.03.2021, в судовому засіданні, представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Сторони під час розгляду справи у судовому засіданні повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДПС у Запорізькій області «Про проведення фактичної перевірки» №1459 від 17.07.2020 та направлень на проведення фактичної перевірки №1484, №1485, №1886 від 17.07.2020, на підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п. 75.1 ст.75, пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області проводилась фактична перевірка позивача за адресою: АДРЕСА_2 .

Перед початком фактичної перевірки магазину за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснювала діяльність ФОП ОСОБА_1 28.07.2020 об 16 год. 24 хв. було проведено контрольно-розрахункову операцію та придбано 0,5 літри сидру «Фраголіно» на розлив у пластиковий стакан за ціною 15,00 грн.

Також, перед початком перевірки. ФОП ОСОБА_1 пред`явлені службові посвідчення, вручено копію наказу від 17.07.2020 №1459 та ознайомлено з направленнями на проведення фактичної перевірки від 17.07.2020 року №1484, №1485, №1886, про що зроблено відповідний запис в направленнях на проведення перевірки.

Перевіркою встановлено порушення; пунктів 1, 12, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (із змінами та доповненнями), пункту 10 статті 177 Податкового кодексу України, статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 (із змінами та доповненнями).

За результатами фактичної перевірки складено акт, який зареєстровано 05.08.2020 за №0421/08/01/05/ НОМЕР_1 . Другий примірник акта фактичної перевірки отримано позивачем особисто.

На підставі акту фактичної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області, 21.09.2020 прийняті спірні податкові повідомлення-рішення за № та №.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 КАС України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями (далі ПК України) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 ст. 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі п.п. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України може бути проведена контрольна розрахункова операція (п. 80.4 ст. 80 ПК України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 ПК України (п. 80.5 ст. 80 ПК України).

Під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб`єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції (п. 80.8 ст. 80 ПК України).

Згідно із абзацом першим п. 86.5 ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених ст. 80 ПК України, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу (абзац третій п. 86.5 ст. 86 ПК України).

В акті фактичної перевірки відповідач стверджує, що магазин за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснювала діяльність ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 ), не має статусу громадського харчування, але в порушення цього на вказаній господарській одиниці здійснюється продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Так, 28.07.2020р. об 16 год. 24 хв., при проведенні контрольно-розрахункової операції. ФОП ОСОБА_1 було здійснено продаж працівникам ГУ ДПС у Запорізькій області 0,5 літри сидру «Фраголіно» на розлив для споживання на місці за ціною 15,00 грн. у тару (пластиковий стакан), яка не передбачає транспортування даного алкогольного напою до іншого місця та використання для інших потреб.

З огляду на даний висновок суд зазначає наступне.

Порядок провадження господарської діяльності щодо реалізації алкогольних напоїв (в тому числі пива) регулюється Законом України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481).

Статтею 11 Закону №481 визначено порядок розливу та маркування алкогольних напоїв (в т.ч. пива). Зокрема зазначено, що розлив пива здійснюється виключно у передбачені діючими стандартами скляну тару, металеві банки із харчового алюмінію, полімерні пляшки ПЕТФ, сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла, глазурованої кераміки, а також у алюмінієві бочки, бочки із нержавіючої сталі (кеги) та інші види тари згідно з чинною нормативною документацією.

Крім того згідно зі статтею 15 прим 3 Закону №481 дозволяється продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус підприємства громадського харчування підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Наказом Міністерства економіки України від 09.10.2006 №309 «Про внесення змін до деяких наказів» поняття громадське харчування замінено на поняття ресторанне господарство.

При цьому Законом №481 не передбачено визначення та порядок отримання статусу підприємства ресторанного господарства або з універсальним асортиментом товарів.

Згідно з пунктами 1.5 та 1.6 Правил №219 заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс). Вибір типу закладу (підприємства) РГ та класу ресторану або бару здійснюється суб`єктом господарської діяльності самостійно з урахуванням вимог законодавства України.

Суб`єкти господарської діяльності у сфері ресторанного господарства при облаштуванні закладу (підприємства) згідно з обраним типом (класом) повинні мати необхідні виробничі, торговельні та побутові приміщення, а також обладнання для приготування та продажу продукції.

Вимоги, що пред`являються до виробничих, торговельних та побутових приміщень закладів (підприємств) ресторанного господарства, обладнання, інвентарю, переліку послуг, технологічних режимів виробництва продукції, встановлюються законодавством України.

З системного аналізу ст. ст. 15-3 та 17 Закону №481 слідує, що до суб`єкта господарювання, що не мас статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів, можуть застосовуватися фінансові санкції за порушення статті 15-3 Закону, тільки у разі продажу алкогольних напоїв на розлив саме з метою споживання на місці.

На думку відповідача, позивач допустив порушення, передбачене частиною 6 статті 15-3 Закону №481, відповідно до якої продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Згідно з абзацом десятим частини другої статті 17 Закону №481 до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

В акті про результати фактичної перевірки не зазначено, як саме було встановлено факт продажу алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, не наведено доказів споживання алкогольних напоїв та пива на місці, в зв`язку з чим суд доходить до висновку, що в такому випадку відсутнє порушення позивачем вимог ст. 15-3 Закону №481.

Встановлення факту продажу алкогольних напоїв без доведення факту споживання таких алкогольних напоїв на місці не може вказувати на наявність порушення частини 6 статті 15-3 Закону №481.

В акті фактичної перевірки не відображено, що продаж алкогольних напоїв на розлив здійснювався у приміщенні магазину, в якому наявні будь-які спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання (столи, стільці), а також наявність посуду, в якому неможливо придбати такі напої «на винос».

Відповідачем не доведено, що не має місце продаж алкогольних напоїв на розлив (у тару покупця), який є різновидом роздрібної торгівлі, а відбувся саме продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Перевіряючими в даному випадку не доведено, що не має місце продаж алкогольних напоїв на розлив, який є різновидом роздрібної торгівлі. Отже, твердження відповідача гуртуються лише на припущеннях.

При цьому суд зазначає, що позивач має ліцензію на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом).

Зазначені висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постановах від 28.08.2018 по справі №806/1285/17 та від 22.05.2018 по справі №808/2340/17.

Також, Європейського суду з прав людини, у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловив позицію відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують факт вживання алкоголю на «місці» в розумінні положень статті 70 КАС України.

В зв`язку з чим суд вважає, що податкове повідомлення рішення від 21.09.2020 №, яким до позивача застосована сума штрафних санкцій в розмірі 6800,00 грн., винесено безпідставно та необґрунтовано, а отже підлягає скасуванню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 21.09.2020 №, яким до позивача застосовані штрафні санкції на суму 357,02 грн., то суд зазначає наступне.

З вказаного податкового повідомлення-рішення вбачається, що сума штрафу складається з двох порушень:

- п. 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР від 06.07.1995 (зі змінами та доповненнями), а саме, порушення порядку ведення обліку товарних запасів на складах та за місцем їх реалізації на суму 178,01 грн. Відповідальність за дане порушення передбачена статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (зі змінами та доповненнями). В даному випадку сума штрафу складає 356,02 грн.;

- п.1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (зі змінами та доповненнями), а саме, не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи. Відповідальність за дане порушення передбачена п.1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995р. (зі змінами та доповненнями). Сума штрафних санкцій складає 1 грн.

Так, в акті фактичної перевірки відповідачем зазначено, що «за місцем зберігання та реалізації товару встановлені товарно-матеріальні цінності, які необліковані у встановленому порядку та на які відсутні накладні. Перелік необлікованих товарів вказано у відомостях ТМЦ (додаток № 3 до акту) і складає суму 178,01 грн (сто сімдесят вісім гривень 00 коп.».

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (із змінами та доповненнями) (далі - Закон №265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Положеннями статті 20 Закону №265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, перевіряючим необхідно було встановити дві обов`язкові обставини: 1. Обов`язок ведення фізичною особою-підприємцем обліку товарних запасів; 2. Довести документально факт продажу саме не облікованих товарів.

Жодна з цих обставин у акті перевірки не доведена.

Облік товарних запасів є суто бухгалтерською категорією, тому порядок ведення обліку товарних запасів здійснюється на підставі норм законодавства, що регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку, Це, зокрема ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якою встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно порушенням встановлено порядку ведення бухгалтерського обліку є відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей.

Первинні бухгалтерські документи надають можливість в повній мірі встановити відомості щодо отриманих позивачем доходів та понесених витрат.

У відповідності вимог п. 177.10 ст. ПК України, фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Отже, документами, які підтверджують придбання ФОП ОСОБА_1 товару є: договори поставки, чеки, акти приймання-передачі, видаткові накладні, платіжні доручення, банківські виписки по рахунку, рахунки-фактури і т.д. Зазначені первинні документи дають змогу визначити кількість придбаного та оприбуткованого позивачам товару, а кількість фактично реалізованого товару визначено у Книзі обліку доходів та витрат.

Всі первинні документи надавались безпосередньо до Бердянського відділення ГУ ДПС у Запорізькій області та були надані до суду їх аналіз свідчить, що у підприємця ведеться облік товарних запасів, нестача або залишок відсутні.

Відповідно пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок зі сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків, відповідно до положень статті 16 ПК України, зобов`язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначено приписами статті 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, затверджені наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року №481.

Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення у ній залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування.

Поняття «запаси» визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 (зі змінами) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №751/4044.

Суд звертає увагу, що статтею 20 Закону №265/95-ВР передбачена відповідальність за реалізацію не облікованих товарів, а не за сам факт їх надлишку чи нестачі. При цьому акт фактичної перевірки не містить відомостей щодо реалізації саме не облікованих товарів.

Таким чином, з одного боку, у підприємця відсутній обов`язок ведення обліку товарних запасів, а з іншого - ФОП ОСОБА_1 надані безпосередньо до Бердянської ОДПІ всі первинні документи на товар, з відповідним їх обліком у Книзі обліку доходів і витрат. Крім того, податковим органом не встановлений та не доведений факт реалізації таких товарів, що виключає можливість притягнення до відповідальності.

Вказана правова позиція ґрунтується також на наявній судовій практиці Верховного суду, зазначеній зокрема у постанові від 05 березня 2019 року по справі №814/2158/16 (адміністративне провадження №К/9901/33277/18).

У вказаному судовому рішенні Верховний Суд дійшов, зокрема, таких висновків:

- Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення у ній залишку товарних запасів фізичними особами підприємцями;

- факт реалізації не облікованого товару має в обов`язковому порядку встановлюватись податковим органом під час перевірки;

- статтею 20 Закону №265/95-ВР передбачена відповідальність за реалізацію не облікованих товарів, а не за сам факт їх надлишку чи нестачі.

З огляду на зазначене вище, позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 21.09.2020 № в сумі 356,02 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується іншої суми штрафу за даним податковим повідомленням-рішенням, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно по п. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

В наданих поясненнях, під час здійснення фактичної перевірки, позивач не заперечувала факту того, що нею не була проведена розрахункова операція через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи.

Також на попередньому судовому засіданні поставало питання про збільшення, відповідно рішення ДПС України про результати розгляду скарги позивача на ППР, штрафної санкції за порушення Позивачем п.1 ст.3 Закону №265/95-ВР, то дійсно відповідно до цього рішення від 21.12.2020 було збільшено штрафну санкцію на суму 0,50 грн., з 1,00 грн. до 1,50 грн. - за встановлений факт непроведення розрахункової операції через РРО. Відповідно було прийнято ППР від 24.12.2020 №9 на суму 0,50 грн., з якою позивач погодилась та вже сплатила штрафні санкції за цією ППР у сумі 0,50 грн. Більш того, представник позивача в попередньому судовому засіданні не заперечував та погодився з цим порушенням.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог, в цій частині, слід відмовити.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.09.2020 №, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 6800,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.09.2020 №, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, в частині застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції у сумі 356,02 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «10» травня 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль