Справа № 380/3257/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3257/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника відповідача Кошевого А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області , місцезнаходження: 79041, м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, корп. 8, 5-й поверх (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення у формі постанови від 31.05.2018 №1322/221/221/3 щодо затримання страхових виплат та надання соціальних послуг ОСОБА_1 до з`ясування всіх обставин;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівської області в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення, виплатити призначену відповідно до постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення за №1322/221/221/1 від 21.05.2018 ОСОБА_1 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 14977,00 грн;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівської області в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення, виплатити призначену відповідно до постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення за №1322/221/221/2 від 21.05.2018 ОСОБА_1 - місячні грошові виплати в розмірі 7162,08грн, з 12.04.2018 по 11.04.2019 включно, виплату щомісячних виплат за квітень 2018 року провести в розмірі 4535,98грн.

Ухвалою від 16.03.2021 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 11.05.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 07.12.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 04.04.2022 суд задовольнив клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 05.05.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приписи чинного законодавства передбачають вичерпний перелік підстав, за наявності яких можуть бути припинені відповідні страхові виплати. При цьому, у разі наявності підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 46 Закону України № 1105-XIV, в обов`язковому порядку у відповідній постанові має міститися посилання на відповідний випадок, передбачений іншим чинним нормативно-правовим актом, однак таке посилання у прийнятій відповідачем постанові відсутнє.

29.06.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що при перевірці справи про страхові виплати позивача виявлено розбіжність даних у примірнику акта розслідування хронічного професійного захворювання, який знаходиться у справі позивача, та у примірнику акта, поданого на МСЕК. У зв`язку з цим, прийнято постанову про затримання страхових виплат та надання соціальних послуг до з`ясування всіх обставин. Посилання позивача на статтю 46 Закону України № 1105-XIV є необґрунтованим та безпідставним, оскільки у спірному випадку здійснено затримання страхових виплат, а не їх припинення.

У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 15.05.2018 про призначення страхових виплат у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням), що стався (отримане) за час роботи на ВП «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля».

З результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів відповідач прийняв постанову «Про призначення потерпілому одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності» від 21.05.2018 № 1322/221/221/1 та постанову «Про призначення потерпілому щомісячної стразової виплати» від 21.05.2018 №1322/221/221/2.

31.05.2018 відповідач прийняв постанову «Про затримання у страхових виплатах та наданні соціальних послуг» № 1322/221/221/3 (далі оскаржена постанова), якою відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затримав страхові виплати та надання соціальних послуг позивачу до з`ясування всіх обставин.

Вважаючи постанову від 31.05.2018 № 1322/221/221/3 протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Нормами статей 1, 3 та 8 Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю України, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 46 Основного Закону України також встановлено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статей 22, 64 Конституції України право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; Закон України № 1105-XIV).

Відповідно до статті 3 вказаного Закону соціальне страхування здійснюється за принципами:

1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування;

2) обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом;

3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав;

4) обов`язковості фінансування Фондом соціального страхування України (далі Фонд) витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених зазначеним Законом;

5) формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування;

6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу;

7) диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві;

8) економічної заінтересованості суб`єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці;

9) цільового використання коштів соціального страхування;

10) відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за вказаним Законом.

Застраховані особи зобов`язані надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до вказаного Закону (пункт 1 частини другої статті 16 Закону України №1105-XIV).

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України №1105-XIV застрахована особа несе відповідальність згідно із законом за незаконне одержання з її вини (підроблення, виправлення в документах, подання недостовірних відомостей тощо) матеріального забезпечення та соціальних послуг за соціальним страхуванням.

У частині сьомій статті 36 Закону України №1105-XIV встановлено, що страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України №1105-XIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються:

1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть;

2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Згідно з частинами першою, другою статті 44 Закону України №1105-XIV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Як встановив суд, позивачу постановою від 21.05.2018 № 1322/221/221/1 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у сумі 14977,00 грн, а постановою від 21.05.2018 № 1322/221/221/2 призначено щомісячну грошову виплату у розмірі 7162,08 грн.

У частині третій статті 44 Закону України №1105-XIV передбачено, що Фонд може затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.

Суд звертає увагу на те, що у спірному випадку відбулось затримання страхових виплат, а тому суд відхиляє доводи позивача про відсутність підстав для припинення страхових виплат.

В оскарженій постанові встановлено, що при перевірці справи про страхові виплати позивача виявлено розбіжність даних у примірнику акта розслідування хронічного професійного захворювання, який знаходиться у справі позивача, та у примірнику акта, поданого на МСЕК.

Суд вказує на те, що у матеріалах справи наявні копії таких актів (форма П-4 від 28.02.2018), в одному з яких зазначено, що стаж роботи позивача у цеху, в умовах впливу шкідливих факторів становить 04 роки 11 місяців, а в іншому 04 роки 11 місяців ВП шахта «Степова» та 19 років 10 місяців водій вантажного автомобіля ВАТ «Червоноградська автобаза».

Суд зауважує, що акт розслідування професійного захворювання, у відповідності до частини першої статті 43 Закону України №1105-XIV, є одним із документів, на підставі яких встановлюється наявність підстав для призначення страхових виплат.

Відтак розбіжність у примірниках акта розслідування професійного захворювання, на думку суду, є достатньою підставою, згідно з частиною третьою статті 44 Закону України №1105-XIV, для затримки страхових виплат до з`ясування підстав для виплат.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відповідність оскарженої постанови критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а тому така є правомірною та не підлягає скасуванню.

Беручи до уваги викладене, з огляду на похідний характер позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити одноразову допомогу та щомісячні виплати, такі до задоволення не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 10 травня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.