Справа № 420/26502/21
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Слободянюка К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради (місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-д; ) про визнання протиправним та скасування рішення від 10.06.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради (місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-д; ), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 10.06.2021 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 28.12.2022р. Одеським окружним адміністративним судом вказану позовну заяву було залишено без руху.

На виконання ухвали 31.01.2022р. (вх. № 6219/22) позивач надав до суду заяву про усунення недоліків, чим усунув зазначені судом недоліки.

Ухвалою від 07.02.2022 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

15.03.2022 року (вх. № 11643/22) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

15.03.2022 року (вх. № 11644/22) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.03.2022 року (вх. № 11645/22) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи за участю представника.

Ухвалою від 03.05.2022 року відповідачем відмовлено у задоволенні заяв про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.06.2021 року позивач звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання дитини з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, відповідачем було відмовлено у наданні адміністративної послуги первинної реєстрації у зв`язку з тим, що батько не надав згоду для реєстрації дитини.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з позовної заяви, 27.04.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеської міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №354.

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилася дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01.07.2020 року Приморським районним судом м. Одеси у справі №522/6105/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, винесено рішення, яким розірвано шлюб, зареєстрований 27.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №354, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

10.06.2021 року позивач звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання дитини з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, відповідачем було відмовлено у наданні адміністративної послуги первинної реєстрації у зв`язку з тим, що батько не надав згоду для реєстрації дитини.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 статті 242 ЦК батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно з частиною 1 статті 161 CK якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №640/109/19 за позовом фізичної особи до органу реєстрації про визнання бездіяльності в частині відмови у скасуванні реєстрації місця проживання малолітньої дитини та зобов`язання скасувати реєстрацію місця проживання малолітньої дитини вкотре звернула увагу, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі така участь не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України може бути способом захисту цивільних прав та інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у приватноправових правовідносинах, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яку вона вважає неправомірною, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Отже, у вищевказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду по даній категорії спорів між фізичною особою та органом реєстрації сформовано правовий висновок, відповідно до якого якщо наявний спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини, то справа за позовом до органу реєстрації щодо реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини повинна розглядати за правилами Цивільного процесуального кодексу України, оскільки такий позов є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що Приморським районним судом м. Одеси в рішенні від 01.07.2020 у справі №522/6105/22 вирішено питання щодо розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_3 , питання щодо місця проживання їхньої спільної дитини ( ОСОБА_2 ) після розірвання шлюбу не вирішувалося.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У матеріалах справи станом на час розгляду справи по суті відсутні будь-які докази про існування між позивачем та колишнім її чоловіком спору щодо визначення місця проживання їх дитини - ОСОБА_2 .

Отже, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що спір між позивачем та органом реєстрації щодо правомірності відмов у реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання за попереднім місцем малолітньої дитини в даному випадку є публічно-правовим та відноситься до компетенції адміністративного суду.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 №1382-IV (далі - Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні або Закон №1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території.

У частині 1 статті 3 Закону №1382-IV надано визначення таким термінам, зокрема:

- орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради;

- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

- зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до положень статті 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються:

- документ, що посвідчує особу представника;

- документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Аналогічні положення закріплені у пункті 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 (далі - Правила №207).

Так, згідно з абзацом 1 пункту 11 Правил №207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо:

- особа не подала необхідних документів або інформації;

- у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними;

- звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (абз.2 п.11 Правил №207).

Відповідно до пункту 18 Правил №207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби);

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються:

документ, що посвідчує особу представника;

документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини - батьками (усиновлювачами).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що реєстрація місця проживання особи за заявою її законного представника здійснюється виключно за наявності згоди інших законних представників, якими, зокрема, щодо малолітньої дитини є її батьки (батько та мати), при цьому у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, реєстрація місця проживання малолітньої дитини разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із заявою про реєстрацію місця проживання, засвідченої в установленому порядку письмової згоди батька дитини ОСОБА_3 на реєстрацію місця його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачеві не надала, що також не заперечується й самим позивачем.

При цьому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року по справі №522/6105/20 прийнято рішення про розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_3 , питання щодо місця проживання їхньої спільної дитини ( ОСОБА_2 ) після розірвання шлюбу судом не вирішувалося. Іншого рішення суду або рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , ані відповідачеві, ані до суду позивачем також надано не було.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що відповідачем правомірно відмовлено у реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , у зв`язку з ненаданням необхідних документів або інформації.

Суд не має підстав для установлення в межах розгляду цієї справи таких обставин, як підстави відмови батька від реєстрації місця проживання дитини за іншою адресою, його участь у вихованні та утриманні дітей, ступінь емоційного зв`язку дитини з батьком, наявність зв`язків із новим місцем проживання та обставини, що свідчать про кращі можливості реалізації прав дитини за новою адресою, а також інші аспекти сімейних правовідносин, тим більше того, за відсутності жодних доказів щодо обставин відповідності перереєстрації місця проживання найкращим інтересам дитини.

У межах справи, що розглядається, суд досліджує докази та надає оцінку безпосередньо діям відповідача як органу реєстрації місця проживання.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про відмову в позові.

Крім того, суд зауважив, що Правилами № 207 передбачено альтернативу згоді другого з батьків - це рішення суду або органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради (місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-д; ) про визнання протиправним та скасування рішення від 10.06.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 03.05.2022 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.