Справа № 420/4400/22
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4400/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., за участю секретаря судового засідання Слободянюка К.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9; ) про визнання протиправним та скасування наказу № 2-дв від 14.02.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9; ), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №2-дв від 14.02.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Ухвалою від 11.03.2022 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

23.02.2022 року (вх. № 11363/22) представником позивача до канцелярії суду подано квитанцію про сплату судового збору.

05.04.2022 року (вх. № ЕС/10003/22) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

08.04.2022 року (вх. № ЕП/9559/22) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

13.04.2022 року (вх. № ЕС/1072/22) представником відповідача до канцелярії суду подані заперечення на відповідь на відзив.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваним наказом Державної міграційної служби України №2-дв від 14.02.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 », ОСОБА_1 , оголошено догану. Позивач вважає вказаний наказ Державної міграційної служби України №2-дв від 14.02.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » протиправним та таким, що підлягає скасуванню. При цьому, позивачем зазначено, що оскаржуваний наказ не містить ані стислого викладу обставин справи, ані чіткої вказівки на вид дисциплінарного правопорушення і його правову кваліфікацію, з переліку, передбаченого ч. 2 ст. 65 ЗУ «Про державну службу». Між тим саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви, 22.12.2021 року позивача ознайомлено з наказом ДМС України від 14.12.2021 року №35/д «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 », який прийнято на підставі доповідної записки директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ОСОБА_2 від 26.11.2021 року № 8/4021-21.

01.02.2022 року за результатами розгляду дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 головою дисциплінарної комісії внесено подання голові ДМС України, згідно якого дисциплінарне провадження завершене, рекомендовано прийняти рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, передбаченого п.2 ч.1 ст.66 Закону України Про державну службу.

Наказом №2-дв від 14.02.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 », ОСОБА_1 прийнято рішення про дисциплінарне стягнення щодо позивача у вигляді догани, у зв`язку із неналежним виконанням посадових обов`язків, передбачених підпунктом 7 пункту 4, підпунктом 2 пункту 13 Положення про Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, затвердженого наказом ДМС від 18.07.2011 року № 28 (у редакції наказу ДМС від 02.04.2020 року № 79), підпунктом 8 пункту 4, підпунктом 2 пункту 12 Положення Про Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, затвердженого наказом ДМС від 18.07.2011 року № 28 (у редакції наказу ДМС від 07.05.2021 року №70), що призвело до порушення вимог статті 4 Закону України «Про імміграцію», що виявилося у наданні іноземцям та особам без громадянства, які звернулися із заявами про надання дозволів на імміграцію відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», дозволів на імміграцію більше, ніж встановлено для Одеської області розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.02.2021 року №148-р «Про встановлення квоти імміграції на 2021 рік».

Правовідносини між сторонами регулюються Законом України Про державну службу (далі за текстом - Закон), Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. № 1039 (далі за текстом - Порядок № 1039).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.64 Закону за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Згідно ч.1 ст.65 Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.65 Закону дисциплінарними проступками є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Згідно із частиною третьою статті 66 Закону у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Згідно пунктів 2, 3 ч.2 ст.67 Закону, обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є, серед іншого: попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; високі показники виконання службових завдань.

Дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються):

1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії;

2) на державних службовців, які займають посади державної служби

категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (стаття 68 Закону).

Відповідно до частини першої статті 69 Закону для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення (абзац другий частини другої статті 69 Закону).

Частинами десятою, одинадцятою статті 69 Закону передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний і прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 Закону з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити:

1) дату і місце її формування;

2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження;

3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;

4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;

6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень;

7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);

9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Частиною третьою статті 65 Закону встановлено, що державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 Закону державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина перша статті 77 Закону).

Частиною шостою статті 77 Закону визначено, що державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

Відповідно до п.4 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з моменту прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження та завершується прийняттям рішення про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Згідно п.5 Порядку № 1039 тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

Пунктом 24 Порядку № 1039 передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Пункт 25 Порядку № 1039 щодо змісту дисциплінарної справи відповідає приписам ч.2 ст.73 Закону.

Пунктом 27 Порядку № 1039, зокрема, визначено, що тривалість формування дисциплінарної справи не може перевищувати 20 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 30 календарних днів.

Відповідно до п.31 Порядку № 1039 Комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді.

Державний службовець має право, серед іншого: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії.

Згідно п.33 Порядку № 1039 Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Відповідно до доповідної записки директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ОСОБА_2 від 26.11.2021 року № 8/4021-21, моніторингом, здійсненим засобами ІП «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП, стосовно рішень про надання дозволу на імміграцію, прийнятих у 2021 році, виявлено, що Головним управління ДМС України в Одеській області у 2021 році значно перевищено квоту імміграції, встановленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.02.2021 року №148-р «Про встановлення квоти імміграції на 2021 рік».

При цьому, 07.06.2021 року за результати внутрішнього аудиту Державної міграційної служби Одеської області було складено аудиторський звіт №15-07/3-2021. Так, вказаний звіт став підставою для порушення щодо позивача попереднього дисциплінарного провадження від 09.08.2021 року. Відповідно до подання від 28.09.2021 року за результатами розгляду вказаного вище дисциплінарного провадження, інформація, наявна у ІП «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП щодо 152 заяв про надання дозволу на імміграцію на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року вже розглядалась як порушення, що свідчить про обізнаність з моменту існування аудиторського звіту № 15-07/3-2021 від 07.06.2021 року керівництва ДМС України про перевищення квоти імміграції, що не спростовано відповідачем. Так, на сторінці 9 подання вказується «попереднє дисциплінарне провадження, порушене наказом Голови ДМС №23/д від 09.08.2021 року виявило підстави та причинно-наслідковий зв`язок між кількістю прийнятих заяв про надання дозволу на імміграцію із кількісною можливістю прийняття рішень, що є передумовою для прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію з перевищенням установленої квоти імміграції,…».

Слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 65 ЗУ «Про державну службу», державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Вказане свідчить, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнято несвоєчасно, з порушенням встановлених чинним законодавством термінів.

Також, відповідно до п. 5 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1039, строк здійснення дисциплінарного провадження визначається міністром або суб`єктом призначення з урахуванням встановленого законодавством строку притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

Проте, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності на 63 день, що є порушенням п.5 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1039.

До того ж, відповідно до ч. 11 ст. 69 ЗУ «Про державну службу», суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Подання дисциплінарної комісії щодо ОСОБА_1 складено 01.02.2022 року, однак в порушення ч. 11 ст. 69 ЗУ «Про державну службу» наказ № 2-дв «Про оголошення догани ОСОБА_1 » прийнято 14.02.2022 року, тобто на 13 день після складання подання.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що оскаржуваний наказ не містить ані стислого викладу обставин справи, ані чіткої вказівки на вид дисциплінарного правопорушення і його правову кваліфікацію, з переліку, передбаченого ч. 2 ст. 65 ЗУ «Про державну службу».

Саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається відповідач при обранні виду дисциплінарного стягнення, не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.

Наказ, як документ офіційно-ділового стилю повинен характеризуватися точністю, стислістю і зрозумілістю викладення. Зрозумілість наказу полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту наказу.

Суд наголошує, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Такого висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 12.08.2019 року у справі №1340/4847/18.

При цьому, відповідно до внутрішнього листа № 8.1/1584-18.24.04.2018 року, яким керівники територіальних підрозділів ДМС України в областях та м. Києві керуються з 2018 року, встановлено порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію в межах квоти: зазначена в відповідному розпорядженні Кабінету Міністрів України кількість іноземців та осіб без громадянства має право на подачу документів на отримання дозволу на імміграцію виключно протягом календарного року; з першого січня наступного року прийом документів не здійснюється до затвердження наступного розпорядження Кабінету Міністрів України на поточний календарний рік. В той же час, рішення про надання дозволу на імміграцію відповідно до клопотань, прийнятих у попередньому календарному році, продовжують прийматися протягом наступного року у залежності до надходження перевірочних матеріалів.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що остання діяла в межах повноважень та виконувала покладені на неї обов`язки. Так, серед 419 заяв, за якими було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію за п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», 152 було прийнято в 2020 році, а у зв`язку із надходженням перевірочних матеріалів лише в 2021 році рішення за ними було прийнято в 2021 році, таким чином в 2021 році прийнято лише 267 заяв, які надійшли безпосередньо у 2021 році, про надання дозволу на імміграцію за п. 6 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію», що відповідає квоті на 2021 рік 300 дозволів.

Крім того, позивачем самостійно виявлено та притягнуто до відповідальності державних службовців, в посадові обов`язки, яких входить прийом заяв про надання дозволу на імміграцію (наказ №15-с від 05.11.2021 року «Про оголошення зауваження ОСОБА_3 » та наказ № 16-с «Про оголошення зауваження ОСОБА_4 » від 05.11.2021р.

Доводи відповідача щодо наявності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача з посиланням на Постанову Верховного Суду від 19.08.2021 у справі №140/9314/20 суд до уваги не бере, оскільки наведені відповідачем окремі положення постанови Верховного Суду вирвані з контексту. При цьому, відповідач залишив поза увагою зміст пунктів 58, 59 вказаного судового рішення, в яких Верховний Суд дійшов висновків, що державний виконавець має володіти визначеним рівнем компетентності, що спростовує висновки відповідача про те, що всі його процесуальні рішення мають бути проконтрольовані керівником органу державної виконавчої служби (п.58).

Враховуючи встановлені судами обставини, що підтверджуються матеріалами справи, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, оскільки у випадку, що склався, відсутнє невиконання або неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків та актів органів державної влади, в частині нездійснення контролю за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення дій державними виконавцями, враховуючи, що жодне із положень нормативно-правових актів не визначає поняття періодичності, конкретного терміну проведення (здійснення) начальником відділу контролю за рішеннями і діями державного виконавця на предмет їх відповідності вимогам закону, окрім випадків надходження скарг від сторін виконавчого провадження, письмових доручень керівника вищого органу державної виконавчої служби, подання/надходження яких у даному випадку не було (п.59).

За результатами розгляду вказаної справи №140/9314/20 Верховний Суд залишив без змін Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року, якою позов ОСОБА_1 про оскарження дисциплінарного стягнення було задоволено (п.19 постанови).

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Державної міграційної служби України №2-дв від 14.02.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » прийнятий протиправно, за відсутності у діях позивача складу дисциплінарного проступку, а тому підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9; ) про визнання протиправним та скасування наказу № 2-дв від 14.02.2022 року задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №2-дв від 14.02.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 05.05.2022 р.

Суддя О.М. Тарасишина