Справа № 380/16255/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/16255/21 пров. № А/857/632/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року, ухвалене суддею Кузаном Р.І. у м. Львові о 10:49, повний текст якого складений 28 грудня 2021 року, у справі №380/16255/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення про визнання податкового боргу в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 149277 грн як безнадійного; неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 149277 грн; незвільнення майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з-під податкової застави, зареєстрованої 12.11.2018 за №17161625 на підставі статей 88, 89 Податкового кодексу України (обтяжувач - Головне управління ДФС у Львівській області (м.Львів, вул.Стрийська, буд. 35); невиключення податкової застави, зареєстрованої 12.11.2018 за №17161625, з відповідних державних реєстрів, в тому числі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна;

- зобов`язати прийняти рішення про визнання податкового боргу в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 149277 грн як безнадійного;

- зобов`язати прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 149277 грн;

- зобов`язати звільнити майно ОСОБА_1 з-під податкової застави, зареєстрованої 12.11.2018 за №17161625 на підставі статей 88, 89 Податкового кодексу України (обтяжувач - Головне управління ДПС у Львівській області (м.Львів, вул.Стрийська, буд. 35);

- зобов`язати виключити податкову заставу, зареєстровану 12.11.2018 за №17161625, з відповідних державних реєстрів, в тому числі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскільки податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, є безнадійним, відмова та бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про виникнення та списання безнадійного боргу є порушенням вимог Податкового кодексу України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №577 від 10.10.2013.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Львівській області щодо неприйняття рішення про визнання податкового боргу в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 149277 грн - як безнадійного; неприйняття рішення про списання безнадійного податкового боргу в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 149277 грн; невжиття заходів щодо звільнення майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з-під податкової застави, зареєстрованої 12.11.2018 року за №17161625 на підставі статей 88, 89 Податкового кодексу України (обтяжувач - Головне управління ДФС у Львівській області (м.Львів, вул. Стрийська, буд. 35).

Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області прийняти рішення про визнання податкового боргу ОСОБА_1 в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 149277,00 грн - безнадійним.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 149277,00 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області вжити заходів щодо виключення запису про податкову заставу майна позивача, внесеного 12.11.2018 за №17161625, з відповідних державних реєстрів, в тому числі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що податковим законодавством встановлено обов`язок органу доходів і зборів прийняти рішення про списання податкового боргу в разі виникнення такого. Відповідно до Порядку №577 списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Суд наголосив, що звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд першої інстанції виснував, що Головне управління ДПС в Львівській області, не приймаючи рішення про списання безнадійного податкового боргу, допустив протиправну бездіяльність всупереч положенням податкового законодавства та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суд дійшов висновку, що визнання бездіяльності відповідача щодо несписання безнадійного податкового боргу протиправною є безумовною підставою для вжиття заходів щодо виключення податкової застави, зареєстрованої 12.11.2018 за №1761625.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник наполягає на наявності у позивача недоїмки на загальну суму 204144,81 грн (податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 149277 грн) та вважає, що контролюючим органом були дотримані вимоги ст.89 ПК України, що і слугувало підставою для опису майна платника податків у податкову заставу та її реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Згідно доводів скаржника в даному випадку відсутні підстави для звільнення майна боржника з податкової застави, передбачені положеннями п.93.2, п.93.4 ст.93 ПК України. Також не погоджується із обраним способом захисту порушеного права позивача та вважає такий є втручанням суду у дискреційні поноваження суб`єкта владних повноважень.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.03.2017 за №2033780 внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №73163021 від 12.06.2021 за фізичною особою ОСОБА_1 зареєстровано публічне обтяження у вигляді податкової застави. Обтяження було зареєстровано за поданням Головного управління ДФС у Львівській області реєстратором Фітель С.С. 12.11.2018 за № 17161625 згідно з ст. ст. 88, 89 Податкового кодексу України на майно, згідно з актом опису майна №38227/10/13-01-52-17-10 від 08.11.2018.

За даними інтегрованих карток платника ІС Податковий блок за ОСОБА_1 обліковується заборгованість в сумі 204144,81 грн, з яких: податок з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн та податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 149277 грн.

07.11.2018 заступником начальника ГУ ДФС у Львівській області відповідно до ст.89 розділу ІІ ПК України прийнято рішення про опис майна в податкову заставу №38226/10/13-01-52-17-10, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_1 ..

У відповідності до статей 88, 89 Податкового кодексу України відповідачем було складено акт опису майна від 08.11.2018 № 38226/10/13-01-52-17-10 (рішення про опис майна у податкову заставу від 07.11.2018 №380876/10/13-01-52-17-10).

У відповідь на адвокатський запит представника позивача відповідач листом №19356/6/13-01-13-03 від 05.07.2021 повідомив, що заборгованість ОСОБА_1 з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 54867,81 грн виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 23.12.2010; заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 149277,00 грн виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № від 23.12.2010.

Позивач 10.08.2021 (зареєстровано 19.08.2021 за № 41661/5) надіслала відповідачу заяву, в якій просила прийняти рішення про визнання податкового боргу в сумі 204144,81 грн, а саме: з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування - 54867,81 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 149277,00 грн безнадійним; прийняти рішення про списання такого безнадійного податкового боргу; звільнити майно ОСОБА_1 з податкової застави; виключити податкову заставу, зареєстровану 12.11.2018 за №17161625, з відповідних державних реєстрів, в тому числі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідно до ст.ст.101, 102 Податкового кодексу України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №577 від 10.10.2013.

Листом №26764/6/13-01-13-03 від 17.06.2021 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність визначених Податковим кодексом України підстав для звільнення майна ОСОБА_1 з податкової застави та припинення обтяжень. Крім цього вказав, що з питань списання безнадійного податкового боргу, стосовно якого минув термін давності 1095 днів, позивачу необхідно звернутись до суду.

ОСОБА_1 , вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України).

В розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, підлягає списанню.

У пункті 101.2 цієї статті під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3).

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів.

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №844/24376 (далі - Порядок №577).

Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку №577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку №577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Водночас звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку №577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Предмет позову становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, повинні засвідчувати існування правовідносин і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.

Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.

В контексті наведеного, в межах цього спору підлягають дослідженню обставини вчинення контролюючим органом відповідних дій (бездіяльності), що зумовили звернення позивача до суду з вимогою про зобов`язання податковий орган прийняти рішення про списання боргу ОСОБА_1 як безнадійного.

Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), досліджуючи складові принципу належного урядування, наголошував на тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відтак підлягає перевірці наявність факту отримання Державою у ситуації, що склалася з позивачем, вигоди внаслідок невиконання списання податкового боргу позивача.

Разом з тим, пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Податковий кодекс є спеціальним нормативно-правових актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників спірних відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку.

Однак судом не встановлено обставин вчинення контролюючим органом заходів, спрямованих на стягнення цієї заборгованості, зокрема шляхом формування позивачу податкової вимоги про її сплату.

При цьому слід зазначити, що строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом.

Також, колегія суддів зауважує, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Отже, виходячи з наведеного, зобов`язанню суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, як правило, має передувати встановлення судом порушення діями та/або бездіяльністю цього суб`єкта прав позивача й, відповідно, визнання їх протиправними, що також випливає й зі змісту приписів статті 245 КАС України.

Як слідує з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення № від 23.12.2010 з податку з доходів фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 54867,81 грн, № від 23.12.2010 з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 149277,00 грн. Вказані грошові зобов`язання позивачем до бюджету не сплачені у визначені законодавством строки, а тому вважаються податковим боргом. Відповідачем прийняте рішення про опис майна в податкову заставу №38226/10/13-01-52-17-10 від 07.11.2018.

Врахувавши обставини, щодо терміну виникнення у ОСОБА_1 податкового боргу із вище зазначених податків та у вище зазначених сумах, підтвердження характеру цього податкового боргу як безнадійного за ознакою збігу строку давності, протягом якого цей борг може бути стягнутий з позивача, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених обставин та дійшов обґрунтованого висновку, що податковий борг, суми якого ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача списати, є безнадійним, підлягає списанню, а бездіяльність відповідача щодо несписання цього боргу та невчинення дій на відновлення порушених прав позивача, виникнення яких пов`язується з прийняттям рішення про опис майна у податкову заставу, є протиправними.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача про втручання в його дискреційні повноваження, зобов`язуючи його списати податковий борг ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що оскільки борг ОСОБА_1 в сумі 204144,81 грн є безнадійним, відмова відповідача у списанні податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних системах органів доходів і зборів за позивачем є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг, вжити заходів щодо виключення запису про податкову заставу майна позивача, внесеного 12.11.2018 за №17161625, з відповідних державних реєстрів, в тому числі з Державного реєстру обтяжень рухомого майна є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі №380/16255/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний