Справа № 380/6040/21
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 травня 2022 року

м. Київ

справа № 380/6040/21

адміністративне провадження № К/990/10543/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі № 380/6040/21 за адміністративним позовом Фермерського господарства ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

УСТАНОВИВ:

Фермерське господарство ОСОБА_1 звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 03.12.2020 року № про застосування штрафу в сумі 500 000,00 грн. за порушення ч.1 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2022 року, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року скасовано. Прийнято нове судове рішення про задоволення адміністративного позову. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 03.12.2020 року №. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь Фермерського господарства Елечка Степан Федорович судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 18 750,00 грн.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі № 380/6040/21.

Підставою касаційного оскарження скаржником зазначено пункти 3 та 4 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема частини 1 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права з огляду на неповне дослідження доказів у справі.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України в касаційній скарзі зазначається, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Як вбачається з єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним для ознайомлення, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову керувався тим, що позивачем не доведено наявності фактичних обставин, передбачених статтею 15 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР за яких ліцензія на право зберігання пального не придбавається.

Скасовуючи вищенаведене рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач ні під час перевірки, ні під час розгляду скарги не взяв до уваги жодного первинного документу, разом з тим і не вказав, чому такі до уваги не взято чи спростовано, а висновки контролюючого органу ґрунтуються на цитованих вимогах Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР. Колегія суддів зазначає, що відповідач не виявив факту зберігання палива та не подав до суду жодного належного і допустимого доказу на обґрунтування такої обставини. Натомість замість з`ясування наявності чи відсутності об`єктивної сторони складу правопорушення, яке поставлене позивачу у вину, контролюючий орган обмежився лише висновком про неможливість вчинення позивачем будь-яких інших дій при прийомі поставленого йому палива, які би водночас мали правомірний характер. При цьому контролюючий орган не встановлював наявність чи відсутність у діях позивача ознак вчиненого на його думку порушення. Крім цього, з акту перевірки не вбачається, що в ході проведення перевірки з`ясовувалась як наявність нафтопродуктів у транспортних засобах, так і їх відсутність у транспортних засобах.

До того ж суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зберігання пального в паливних баках транспортних засобів/технічному обладнанні/пристроях не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального, оскільки дані резервуари не являються нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території). До того ж, покликання суду першої інстанції на те, що додатковим доказом на підтвердження правомірності винесеного рішення про застосування штрафних санкцій служить отримана позивачем Ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 22.05.2020 з визначенням місця зберігання: Львівська область, Жидачівський р-н, с. Піддістряни, з загальною місткістю резервуарів, що використовуються для зберігання пального (літри): 50000 не спростовує неведені вище висновки суду щодо фактичного з`ясування обставин вчиненого правопорушення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що скаржник, посилаючись як на підставу касаційного оскарження на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України не обґрунтував, у чому полягає помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні відповідної норми права, зокрема частини 1 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися з врахуванням встановлених судом обставин справи.

Доводи касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України зводяться до цитування норм матеріального права, висловлення незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції та необхідності здійснити переоцінку встановлених судом обставин та досліджених доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України та не є належним викладенням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі № 380/6040/21 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя І.А. Васильєва