Справа № 420/823/22
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/823/22
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі за позовом Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування в частині наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

14 січня 2022 року Державний реєстратор Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенко А.А. звернувся до суду з позовом доМіністерства юстиції України, за участю третьої особи Державного підприємства «Національні інформаційні системи» та просиввизнати протиправним та скасувати п. 3 наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги» в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці та зобов`язати Міністерство юстиції України відновити позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

18.01.2022 до суду позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить забезпечити позов шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги» в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці до набрання законної сили рішенням у даній справі.

В обґрунтування заяви наведено доводи щодо неправомірності оскаржуваного наказу та відсутності законних підстав для задоволення Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_2 на рішення позивача, як ознаки очевидної необґрунтованості спірного наказу. Після блокування доступу до Реєстру, на розгляду позивача знаходились заяви щодо реєстрації прав власності та інших прав та їх обтяжень щодо об`єктів нерухомості фізичних та юридичних осіб. Зазначені заяви не були вирішені, необхідні реєстраційні дії не проведені. Спірним наказом питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають у позивача, як державного реєстратора, на розгляді, Міністерством юстиції не вирішувалось. При цьому не вирішення зазначеного питання порушує права та інтереси осіб, які звернулися із заявами про вчинення реєстраційних дій, внаслідок фактичної неможливості розпоряджатись своїм майном, завершити процедуру реєстрації шляхом звернення до іншого суб`єкта реєстрації прав, що наразі позбавляє можливості власників та користувачів вільно розпоряджатися своїм майном, здійснювати свою діяльність і отримувати прибутки, оскільки спірний наказ унеможливлює завершення позивачем розпочатих реєстраційних дій.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року заяву Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 про забезпечення позову до Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи`про визнання протиправним та скасування наказу було задоволено.Зупинено дію пункту 3 наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги», а саме в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці до набрання рішенням законної сили.Зобов`язано Державне підприємство «Національні інформаційні системи» розблокувати доступ державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, та просило її скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Вимоги апеляційної скарги заявник обґрунтовує тим, що ухвалюючи рішення про задоволення заяви про забезпечення позовних вимог, а саме зупинення розпорядження, суд 1-ї інстанції фактично вирішив в цій частині справу по суті, що суперечить меті застосуванні статті 150 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1, ч.2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів задля створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника).

Апеляційний суд зазначає, що вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача (заявника) та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Іншими словами, забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Сама лише незгода позивача із рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання його протиправним і скасування ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову. Підтвердження факту вчинення таких порушень чи спростування цієї обставини може бути з`ясоване виключно в процесі розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що заходи забезпечення позову повинні обиратися судом з урахуванням дотримання балансу між правами та інтересами позивача, за захистом яких він звернувся, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, оскільки вживається судом з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних рішень, дій та бездіяльності з боку відповідача, щоб забезпечити в подальшому реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Предметом спору у даній адміністративній справі є оскарження державним реєстратором п. 3 наказу Міністерства юстиції України від 10.01.22 № 45/5 «Про задоволення скарги» в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці та зобов`язання Міністерства юстиції України відновити позивачу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи заяву позивача та зупиняючи дію спірного у справі рішення, суд першої інстанції виходив з того, що забезпеченням позову у такий спосіб фактично не спричиняється будь-якої шкоди учасникам справи, не завдаються збитки; натомість запобігається завдання суттєвої та невиправданої матеріальної шкоди як стороні позивача, так і стороні відповідача, в залежності від результатів розгляду справи, що цілком відповідає завданню адміністративного судочинства та меті забезпечення позову.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №826/13306/18.

Більш того, забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу в частині блокування до доступу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно може вважатися вирішенням спору, оскільки реєстратор і в подальшому здійснює діяльність у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ, дія якого спірними судовими рішеннями зупинена, був винесений саме з підстав наявних порушень приватним нотаріусом при вчиненні дій у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.07.2020 у справі № 640/12935/19.

Апеляційний суд наголошує, що вказані обставини справи можуть бути встановлені судом виключно в ході судового розгляду адміністративної справи по суті, при перевірці правомірності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень.

Саме по собі подання адміністративного позову, предметом якого є визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень не є доказом того, що таке рішення є протиправним, адже розгляд адміністративної справи по суті і має на меті встановлення правомірності чи протиправності прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Крім того, заявником не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам (чи інтересам держави), а також неможливістю виконати рішення суду чи поновлення прав позивача без вжиття заходів забезпечення позову.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003р. визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, апеляційний суд зазначає, що вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом.

Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті, яке фактично ґрунтується на тих самих аргументах, які покладені в підстави позову, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Апеляційний суд зазначає, що спірний наказ не містить ознак очевидної протиправності. Проте, в даному випадку наявність ознак протиправності рішення відповідача може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично б вирішило спір по суті, що суперечить меті застосування статті 150 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі № 826/16509/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 800/521/17.

Позивачем у заяві про забезпечення позову не доведено наявність необхідних підстав для такого забезпечення, а судом першої інстанції не обґрунтовано, що при невжитті відповідних заходів може істотно ускладнитись захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 10.01.2022 № 45/5 позивачу тимчасового заблоковано доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці, тобто до 10.04.2022 року. Отже, станом на поточну дату вказаний пункт Наказу вже вичерпав свою дію.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для забезпечення позову.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, порушив норми процесуального права, тому наявні підстави для скасування ухвали суду 1-ої інстанції, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.8,19, 55,125 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21,150, 292, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення :

У задоволенні заяви Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Карпенка Анатолія Анатолійовича про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Головуюча суддя Зуєва Л.Є.
Судді Кравченко К.В. Коваль М.П.