Справа № 500/5148/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5148/21

29 квітня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Гураль Р.В.

представника відповідача Шкільний П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ ДПС України про стягнення суми грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - ГУ ДПС у Тернопільській області) в якій просить: стягнути з ГУ ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 105055,57 грн. грошового забезпечення за період служби з 01.11.2018 по 30.12.2020, в тому числі 69846,76 грн. посадового окладу, 27080,85 грн. доплати за роботу в нічний час та 8127,96 грн. окладу за спеціальним званням із спрямуванням утриманого з цієї суми податку на доходи фізичних осіб на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС у Тернопільській області), правонаступником якого є відповідач. Однак, при звільненні 31.03.2021, на думку позивачу, йому не виплачено в повному розмірі грошове забезпечення за фактично відпрацьований ним час - доплати за нічні години та оклад за спеціальним званням виплачувався в нижчому від передбаченого нормативними актами розмірі, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.08.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, ГУ ДПС у Тернопільській області 08.09.2021 подано до суду відзив на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 звільнений з органів податкової міліції у відставку на підставі наказу ГУ ДФС у Тернопільській області № 26-о від 24.03.2021. Постановою Кабінету Міністрів України №846 від 25.09.2019 внесено зміни до ряду актів Кабінету Міністрів України, якими виключено з повноважень Державної податкової служби України та її територіальних органів повноваження щодо здійснення державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства та виключено підрозділи податкової міліції зі складу ДПС та її територіальних органів. Відповідно до внесених змін підрозділи податкової міліції продовжують здійснювати діяльність у складі Державної фіскальної служби та її територіальних органів. Отже, ГУ ДПС у Тернопільській області не є правонаступником ГУ ДФС у Тернопільській області у сфері діяльності податкової міліції та не є належним відповідачем у справі.

Ухвалою суду від 04.10.2021, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допущено заміну відповідача на його правонаступника - ГУ ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44143637). Залучено до участі в справі Головного управління ДФС у Тернопільській області () в якості співвідповідача.

ГУ ДФС у Тернопільській області 22.10.2021 подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову та, зокрема вказує, що 31.03.2021 при звільненні ГУ ДФС у Тернопільській області з позивачем проведено повний розрахунок та виплачено усі належні йому при звільненні суми. З позовом до суду позивач звернувся 16.08.2021, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку, не зазначивши підстав для поновлення цього строку.

В спірний період з 01.11.2018 по 30.12.2020 оплата за роботу в надурочний час проводилась, що підтверджується розрахунковими листами, зокрема, з травня 2020 року. Окрім цього, у розрахунках позивача з лютого по травень 2019 року невірно вказано кількість відпрацьованих днів із розрахункових листів, кількість годин із табелів, місячну норму тривалості робочого часу, кількість робочих днів в місяці, що відповідно впливає на розрахунок доплати за роботу в надурочний час.

Розрахунок ж недоплачених нічних годин позивача здійснено не з посадового окладу, а з посадового окладу + окладу за спеціальним званням + надбавки за вислугу років, що суперечить як ст.108 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), так і п.3.1.13. Галузевої угоди між Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної фіскальної служби па 2017-2019 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України за №1 від 10.01.2017.Також, вказану доплату розраховано з розміру 35% не врахувавши того, що до Галузевої угоди сторонами були внесені зміни та доповнення, які набрали чинності з 01.03.2018., відповідно до яких виплачувати особам рядового і начальницького складу податкової міліції доплату за роботу в нічний час слід у розмірі 20% посадового окладу за кожну годину роботи з 22 год. 00 хв. до 6 год. 00 хв. наступного дня.

Відповідач вказує, що розрахунковою величиною для визначення розмірів окладів за спеціальним званням особам рядового та начальницького складу податкової міліції є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, а не мінімальна заробітна плата (чи її частина). Оскільки, прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 законом встановлено в розмірі 1762,00 грн., розмір окладу за спеціальним званням позивача із врахуванням тарифного коефіцієнта 0.8 (звання підполковник) становить 1410,00 грн. (1762,00 х 0.8). який і нараховувався та виплачувався позивачу.

Ухвалою суду від 28.10.2021, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 17.11.2021, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, прийнято заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: стягнути з ГУ ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 77974,72 грн. грошового забезпечення за період служби з 01.11.2018 по 30.12.2020, в тому числі 69846,76 грн. посадового окладу та 8127,96 грн. окладу за спеціальним званням із спрямуванням утриманого з цієї суми податку на доходи фізичних осіб на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 15.02.2022, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, прийнято заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: стягнути з Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 89006,59 грн. грошового забезпечення за період служби з 01.11.2018 по 30.06.2020, в тому числі 80878,63 грн. посадового окладу та 8127,96 грн. окладу за спеціальним званням із спрямуванням утриманого з цієї суми податку на доходи фізичних осіб на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів ОСОБА_1 . Закрито підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 15.03.2022.

Ухвалою суду від 29.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав з підстав, наведених у позові та додаткових поясненнях, просив задовольнити в повному обсязі. Співставлення даних табелів обліку використання робочого часу про відпрацьовані години помісячно з даними про кількість годин, за які проведено оплату та вказано у розрахункових листках свідчить, що кількість відпрацьованих ОСОБА_1 понаднормових годин перевищує кількість годин, за які відповідачем проведено оплату.

Водночас, відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" розміри окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14. При цьому, в примітці до додатку 14 вказано, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Представник ГУ ДПС у Тернопільській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з мотивів викладених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити. Наголосив, що ГУ ДПС у Тернопільській області не є правонаступником ГУ ДФС у Тернопільській області у сфері діяльності податкової міліції та не є належним відповідачем у справі.

Представник ГУ ДФС у Тернопільській області в судове засідання повторно не з`явився, що в силу приписів п.2 ч.3 ст.205 КАС України не перешкоджає розгляду справи судом за відсутності такого учасника справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.11.1999 по 31.03.2021 проходив службу в органах податкової міліції ДПА, ДПС, Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, ГУ ДФС у Тернопільській області.

Позивач, підполковник податкової міліції, 31.03.2021 звільнений з органів податкової міліції у відставку на підставі наказу ГУ ДФС у Тернопільській області № 26-о від 24.03.2021.

При проходженні служби в період з 01.11.2018 по 30.06.2020 позивач на підставі графіків чергування співробітників податкової міліції залучався до роботи також у нічний час, що відображено у табелях обліку використання робочого часу.

На думку позивача, за вказаний період його роботи в органах податкової міліції оплата нічних годин та окладу за спеціальним званням відповідачем проведена у меншому розмірі на 80878,63 грн. та 8127,96 грн. відповідно.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд застосовуючи правові норми, в реакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ст.55 Конституції України визначено, зокрема, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з п.353.1 ст.353 Податкового кодексу України (далі - ПК України) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.356.1 ст.356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Приписами ст.22 Закону України "Про міліцію" визначено, що для працівників міліції встановлено 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Наведена правова норма узгоджується з п.21 Положенням про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114), згідно яким для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), яка набрала чинності з 01.03.2018.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання Постанови № 704 наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 №616, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції (далі - Порядок №704), який визначає механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції ДФС, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів.

Згідно з п.3 Порядку №616 грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; 4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.

Відповідно до п.2 Порядку №616 місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події; одноденний розмір грошового забезпечення - місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.

Приписами ст.108 КЗпП України визначено, що робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку (ч.3 ст.54 КЗпП України).

З аналізу викладеного слідує, що доплата за роботу в нічний час виплачується на підставі Галузевої угоди та Кодексу законів про працю України.

При цьому, годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу на кількість годин за календарем у даному місяці.

Підставою ж для виплати доплати є табель з обов`язковою відміткою у ньому кількості годин, відпрацьованих у нічний час.

Як встановлено судом, відповідно до п.1, 3 розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку ГУ ДФС у Тернопільській області тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень. Облік робочого часу у ГУ ДФС здійснюється у табелі робочого часу.

Згідно п.1, 2 розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку для виконання невідкладних завдань державний службовець може залучатись до роботи понад установлену тривалість робочого дня за наказом (розпорядженням) начальника ГУ ДФС, про який повідомляється профспілковий комітет працівників ГУ ДФС, в тому числі у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час з компенсацією за роботу відповідно до законодавства.

Начальник ГУ ДФС за потреби може залучати державних службовців ГУ ДФС до чергування після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні. Чергування державного службовця після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні здійснюється згідно з графіком, який розробляється відділом по роботі з персоналом і затверджується начальником ГУ ДФС за погодженням із профспілковим комітетом працівників ГУ ДФС.

Пунктом 3.1.13 Галузевої угоди між Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної фіскальної служби на 2017-2019 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України за № 1 від 10.01.2017, передбачено, що ДФС зобов`язується виплачувані особам рядового і начальницького складу податкової міліції доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22 год. 00 хв. до 6 год. 00 хв. наступного дня.

До вказаної Галузевої угоди на 2017-2019 роки сторонами були внесені зміни та доповнення, які набрали чинності з 01.03.2018. Відповідно до вказаних змін у розділі 3 "Оплата прані" абзац другий пункту 3.1.13 викладено в новій редакції такого змісту: "Виплачувати особам рядового і начальницького складу податкової міліції доплату за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22 год. 00 хв. до 6 год. 00 хв. наступного дня".

Із табелів облікового робочого часу наявних у матеріалах справи вбачається, що позивач заступав на чергування у складі управління оперативної підтримки ГУ ДФС у Тернопільській області у та працював, в тому числі, у нічний час.

Відповідно до розрахункових листів про нарахування заробітної плати відпрацьовані години роботи, в тому числі у нічний час, позивачу оплачені відповідно до норм чинного законодавства.

Натомість наведений позивачем розрахунок неоплачених 80878,63 грн. за години роботи в нічний час у спірний період з 01.11.2018 по 30.06.2020 зроблений виходячи з кількості годин, відпрацьованих у нічний час, що не відповідають відомостям табелів облікового робочого часу.

Згідно із ч.1 ст.73 та ч.2 ст.74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд наголошує, що саме табелі обліку використання робочого часу на підставі яких нараховується та виплачується грошове забезпечення, в тому числі за роботу у нічний час, можуть бути належними та допустимими доказами.

При цьому, залишено поза увагою позивачем і той факт, що ним виконувалась і надурочна робота, за яку нараховується доплата без подвоєння, на загальних підставах.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в листі Міністерства соціальної політики України від 11.07.2018 № 1217/0/101-18/28, у випадку оплати годин роботи у нічний час, оплата тих же годин як надурочних не здійснюється. Також, не вважається надурочною робота, яка, зокрема, виконується працівниками з ненормованим робочим днем. У цьому разі переробки понад нормальну тривалість обумовлені необхідністю виконання звичайних обов`язків, що випливають із трудової функції працівників, вони не мають виняткового характеру.

Що стосується твердження позивача про те, що співставлення даних табелів обліку використання робочого часу про відпрацьовані години помісячно з даними про кількість годин, за які проведено оплату та вказано у розрахункових листках свідчить, що кількість відпрацьованих ОСОБА_1 понаднормових годин перевищує кількість годин, за які відповідачем проведено оплату, то суд відзначає, що доплати за роботу у надурочний час не є предметом спору у даній справі.

Враховуючи вищенаведене, оскільки ГУ ДФС у Тернопільській області виплачувало позивачу доплати за роботу в нічний час відповідно до чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення 80878,63 грн. доплати за роботу у нічний час, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 8127,96 грн. окладу за спеціальним званням, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою №704 зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14; розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу згідно з додатком 16.

Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Разом з тим, згідно пунктом 1 Примітки Додатку 1 Постанови № 704 "Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно із Приміткою Додатку 14 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103), яка набрала чинності 24.02.2018, до Постанови №704 внесено зміни, внаслідок яких п.4 даної постанови було викладено у новій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Крім цього, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою п.4 цієї ж Постанови.

Отже, п.4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103, яким було внесено зміни до п.4 Постанови № 704. Тому позивач вважає, що з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція п.4 Постанови № 704, яка була чинною до зазначених змін.

Відтак, відповідно до редакції п.4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог п.1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704, розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 визначено граничну нижню величину, яка береться для розрахунку посадового окладу, що складає розмір прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного року, але не менше 50% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року. Відтак, у випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50% мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум, мінімальна заробітна плата стає розрахунковою величиною для обрахунку посадових окладів.

При цьому, п.3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VІІІ), який набрав чинності 01.01.2017, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Норми п.3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття Постанови № 704, так і станом на 29.01.2020, неконституційними не визнавалися.

Водночас, Постанова №704 є підзаконним нормативно-правовим актом. Юридична сила закону, як джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади.

Пунктом 3 ч.1 ст.85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відтак, вказаний пункт Постанови № 704 у частині, яка суперечить нормам розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII, не підлягає застосуванню.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону № 1774-VIII та п.4 Постанови № 704 у редакції до внесення змін Постановою № 103 перевагу слід надати положенням Закону, як акту права вищої юридичної сили з урахуванням ст.8 Конституції України. Враховуючи те, що норма п.3 розділу ІІ Закону №1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п.4 Постанови №704 у редакції до внесення змін Постановою №103, правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати відсутні.

Таким чином, згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Такі ж правила діють при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби.

Одночасно суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VІІІ, згідно з яким: "01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України". За змістом п.3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017. Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі у зв`язку із набранням чинності Законом № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають".

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 11.02.2021 у справі №200/3775/20-а, від 11.02.2021 у справі №240/11952/19, від 31.03.2021 у справі № 520/2781/2020, від 14.04.2021 у справі № 240/12309/20, від 27.05.2021 у справі №520/5794/2020, у якій Верховний Суд дійшов висновку про те, що згідно з Постановою №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.

За такого правового регулювання, суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, застосовуючи при обчисленні грошового забезпечення таку розрахункову величину, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, що свідчить про відсутність підстав для стягнення 8127,96 грн. окладу за спеціальним званням, виходячи із розрахункової величини -прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного року, але не менше 50% мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, надали суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і довели правомірність оскаржуваних рішень, про що описано вище.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом також враховується п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.39, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ ДПС України стягнення про суми грошового забезпечення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 травня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, код ЄДРПОУ/РНОКПП 39403535);

- Головне управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ ДПС України (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, 44143637);

Головуючий суддя Мандзій О.П.