Справа № 240/32175/21
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Житомир справа № 240/32175/21

категорія 109020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Департаменту реєстрації Житомирської міської ради щодо відмови у внесенні змін до Державного реєстру речових прав щодо строку дії договору оренди;

- зобов`язати Департамент реєстрації Житомирської міської ради внести зміни до Державного реєстру речових прав, а саме змінити строк дії договору оренди земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: :05:000:0190, розташованої на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, укладеною між ним та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" з 20 (двадцяти) років на 5 (п`ять) років, тобто з 21.06.2018 до 21.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :05:000:0190. Між сторонами договору існував спір щодо строку оренди вказаної земельної ділянки. За результатами вирішення спору, рішенням, що набрало законної сили строком оренди земельної ділянки визначено 5 років.

Позивач звертався до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради із заявою від 06.05.2021 про внесення змін до Державного реєстру речових прав, просив змінити строк дії договору оренди земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: :05:000:0190 з 20 (двадцяти) років на 5 (п`ять) років, однак йому було протиправно відмовлено.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк, визначений ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 КАС України відзив на адміністративний позов не надіслав.

Представником відповідача клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву подано не було.

Частиною 6 статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 статті 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, позивач 06.05.2021 звернувся до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту реєстрації Житомирської міської ради з заявою, в якій просить внести зміни до Державного реєстру речових прав щодо строку дії договору оренди (а відповідно і тривалості права оренди ТОВ "Житомир-Агро-Інвест") у належний стан - тривалістю 5 років, тобто до 21.06.2023.

Листом від 26.05.2021 №239 відповідач за результатами розгляду заяви повідомив, що правова норма п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), встановлює, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Правова норма п.9 ч.1 ст.27 Закону передбачає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Правовий припис ч.1 ст.22 Закону встановлює, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Таким чином, правовою підставою для проведення державної реєстрації внесення змін до запису про інше речове право (право оренди земельної ділянки) та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру стосовно строку дії договору оренди, може бути відповідне судове рішення, що набрало законної сили, за умови наявності в резолютивній частині означуваного рішення правових висновків суду щодо спірної умови договору.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, згідно зі ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом частини першої статті 4 Закону № 1952-IV, обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною четвертою вказаної статті Закону № 1952-IV визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно зі ч.1 ст.19 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Приписами частини другої статті 9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4 2 та частиною дев`ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як встановлено судом, відповідач розглядаючи заяву позивача про внесення змін до Державного реєстру речових прав щодо строку дії договору листом від 26.05.2021 №239 відмовив з тих підстав, що в рішенні, яке набрало законної сили, зокрема у його резолютивній частині відсутні правові висновки щодо строку договору.

Так рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області у справі №752/5810/19 від 18 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:000:0190, розташованої на території Івницької сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, укладений 21 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест", право оренди за яким зареєстроване 21 червня 2018 року приватним нотаріусом Андрушівського нотаріального округу Житомирської області Вальчуком О. М. за № 26789975.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" задоволено. Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 18 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду по справі №752/5810/19 від 10.02.2021 постанову Житомирського апеляційного суду від 22 січня 2020 року змінено, викладено її мотивувальну частину в іншій редакції, вказавши наступне.

У справі, що переглядається, з урахуванням встановлених обставин: ОСОБА_1 , як орендодавець, та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест", як орендар, в момент укладення оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року домовилися про строк оренди земельної ділянки в 5 років; підстави для визнання недійсним оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року зі строком оренди земельної ділянки в 5 років відсутні; сторони не досягли домовленості про вчинення змін до оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року щодо строку оренди земельної ділянки на 20 років.

За таких обставин, апеляційний суд не звернув уваги, що: недійсним може бути визнаний тільки укладений договір (договір про внесення змін); сторони оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року не досягли домовленості про вчинення змін до оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року щодо строку оренди земельної ділянки на 20 років, а тому в цій частині підстави для визнання недійсним договору про внесення змін відсутні. Тому постанова апеляційного суду підлягає зміні в мотивувальній частині.

Аналіз встановлених обставин справи дозволяє суду зробити висновок, що колегія суддів Верховного Суду переглядаючи рішення щодо правомірності договірних відносин між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" дійшла обґрунтованого висновку, що обумовленим строком оренди земельної ділянки визначено 5 років. Водночас, вказана обставина не впливає на факт виникнення договірних правовідносин, а тому не може слугувати підставою для визнання таких договірних відносин недійсними.

Відтак, мотивувальною частиною постанови Верховного Суду по справі №752/5810/19 від 10.02.2021 встановлено строк договору оренди між сторонами 5 років.

Постанова набирала законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відтак, сумніви відповідача щодо наявності підстав для внесенні змін до Державного реєстру речових прав щодо строку дії договору оренди визнаються безпідставними, а дії Департаменту реєстрації Житомирської міської ради у спірних правовідносинах - протиправними.

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.3 ст.14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункту 36, від 01.07.2003, яке відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень та враховуючи положення ч.4 ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати Департамент реєстрації Житомирської міської ради внести зміни до Державного реєстру речових прав, а саме змінити строк дії договору оренди земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: :05:000:0190, розташованої на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, укладеною між ним та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" з 20 (двадцяти) років на 5 (п`ять) років, тобто з 21.06.2018 до 21.06.2023.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, відповідачем не доведено законність відмови у внесенні змін до Державного реєстру речових прав, а тому позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту реєстрації Житомирської міської ради (майдан С.П.Корольова,4/2, м.Житомир, 10014, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) у внесенні змін до Державного реєстру речових прав щодо строку дії договору оренди.

Зобов`язати Департамент реєстрації Житомирської міської ради внести зміни до Державного реєстру речових прав, а саме змінити строк дії договору оренди земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: :05:000:0190, розташованої на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, укладеною між ним та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" з 20 (двадцяти) років на 5 (п`ять) років, тобто з 21.06.2018 до 21.06.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва