Справа № 320/11276/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року № 320/11276/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Небесного Сергія Івановича про визнання протиправними дій та скасування постанови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (відповідач - 1), начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Небесного Сергія Івановича (відповідач-2), в якому позивач просив суд:

- визнати дії відповідача по притягненню до адміністративної господарської відповідальності за абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - протиправними;

- скасувати постанову №205655 від 02.06.2020, винесену начальником Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки;

- провадження у даній справі закрити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 позовну заяву залишено без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу був встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого позивачу необхідно було: надати докази сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. за подання даного адміністративного позову (оригінал платіжного документу); надати уточнену позовну заяву (три примірники), з урахуванням вказаних судом зауважень, та надати обґрунтування порушення оскаржуваними діями прав, свобод, інтересів позивача, конкретизувавши до кого з відповідачів звернута ця частина позовних вимог.

01.12.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з доданими до неї доказами сплати судового збору та уточненою позовною заявою.

В уточненій позовній заяві від 01.12.2020 позивач просить суд:

- визнати дії відповідача-2 про притягненню до адміністративної господарської відповідальності за абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - протиправними;

- скасувати постанову №205655 від 02.06.2020, винесену начальником Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки;

- провадження у даній справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачами порушено норми законодавства, що визначають порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті та порядок розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 відкрито спрощене провадження у справі №320/11276/20 без проведення судового засідання, витребувано докази у справі від сторін. Запропоновано відповідачам протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

30.12.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про уточнення позовної заяви, до якої на виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 додано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належної якості.

05.01.2021 на адресу суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання від 05.01.2021 про надіслання копії позовної заяви з додатками на електронну адресу відповідача - , а також про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву у справі №320/11276/20. В обґрунтування вказаного клопотання, відповідач зазначив, що позовна заява на адресу відповідача-1 не надходила.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2021 клопотання представника відповідача-1 від 05.01.2021 про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено. Продовжено Київському міжрегіональному управлінню Укртрансбезпеки процесуальний строк, встановлений ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2020, а саме: строк для надання відповідачем-1 відзиву на позовну заяву на 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали.

16.01.2021 на адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву разом із витребуваними судом доказами.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; вказує, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства.

05.02.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголошує на окремих доводах позовної заяви.

02.04.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява від 19.03.2021 про видачу ухвали про зупинення виконавчого провадження №62864579 від 25.08.2020 та зобов`язання Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про зняття арешту з майна позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 заяву позивача від 19.03.2021 повернуто позивачу як заяву про забезпечення позову, що подана без додержання вимог статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим 21.12.2019 органом 3210 (а.с. 7), зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.06.2018 (а.с. 12-13), та є власником сідлового тягача RENAULT PREMIUM 410, р.н. НОМЕР_2 і спеціалізованого напівпричепу-контейнеровозу GENERAL TRAILERS, р.н. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 та серія НОМЕР_5 відповідно (а.с. 78).

Зазначеними транспортними засобами під керуванням водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія серія НОМЕР_6 (а.с. 78) на підставі товарно-транспортної накладної від 24.04.2020 № 189267 (а.с. 79) здійснено перевезення вантажу пшениці насипом вагою нетто 28 000 кг за маршрутом: с. Болгарка, Одеська область (пункт навантаження) - м. Одеса (пункт розвантаження).

Під час здійснення вказаного перевезення посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку від 17.04.2020 № 026419 (а.с. 82) та згідно із щотижневим графіком проведення рейдових перевірок (а.с. 83) здійснено 24.04.2020 о 12 год. 45 хв. у пункті габаритно-вагового контролю, розташованому на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса, 450 км + 500 м габаритно-ваговий контроль, за результатами якого встановлено, що навантаження на строєну вісь транспортних засобів у складі тягача RENAULT PREMIUM 410, р.н. НОМЕР_2 та напівпричепу GENERAL TRAILERS, р.н. НОМЕР_3 , становіть 28,52 тонн замість нормативного навантаження 24,48 тонн, а отже є більшим на 18,83 %, а повна маса транспортного засобу складає 47,91 тонн замість нормативного 46,92 тонн.

Зазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.04.2020 № 224227 (а.с. 75), результатів зважування від 24.04.2020 (а.с. 77), довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 24.04.2020 № 044182 (а.с. 81), акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 24.04.2020 № 046593 (а.с. 80).

За результатами розгляду вказаних матеріалів начальник Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Небесний Сергій Іванович виніс оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.06.2020 № 205655, якою за допущене перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% наклав на позивача адміністративно-господарський штраф, передбачений абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у розмірі 17 000,00 грн. (а.с. 74).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання таких відносин на момент їх виникнення.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.93 № 3353-XII передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344).

Відповідно до частин першої-другої статті 48 Закону № 2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до статті 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону N 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 % але не більше 20 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом першим Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедуру здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 № 879 (далі по тексту - Порядок № 879), пунктом 2 якого визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У відповідності до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 % - у подвійному розмірі; на 10 - 40 % - у потрійному розмірі; більше як на 40 % - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Також підпунктами 4 та 5 пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого спільним наказом Міністерства інфраструктури України та міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 № 1007/1207, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 за № 215/24992 (далі Порядок № 1007/1207), визначено, що посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1) та складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку 879.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Пунктом 4 Порядку № 1567 передбачено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39, 48 Закону України № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України № 2344-III; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Порядком № 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (пункт 21); справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25); справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (пункт 26); у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27).

Системно проаналізувавши наведені положення законодавства України та наявні в матеріалах справи докази, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок таких доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що у посадових осіб Укртрансбезпеки було відсутнє направлення на перевірку, ними не складений акт, передбачений підпунктом 4 пункту 4 Порядку № 1007/1207, не видана довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю як того вимагає підпункт 5 пункту 4 порядку № 1007/1207, не видані інші докази виміру або зважування транспортного засобу, а також доводи про те, що жодним документом не підтверджується проведення посадовими особами Укртрансбезпеки зважування транспортного засобу.

В матеріалах справи наявні засвідчені представником відповідача-1 копії направлення на рейдову перевірку від 17.04.2020 № 026419 (а.с. 82), щотижневого графіку проведення рейдових перевірок управління Укртрансбезпеки в Одеській області у період з 20.04.2020 по 26.04.2020 (а.с. 83), акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 24.04.2020 № 046593 (а.с. 80), довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 24.04.2020 № 044182 (а.с. 81), результатів зважування від 24.04.2020 (а.с. 77).

Також суд вважає непереконливими посилання позивача на те, що в акті про проведення перевірки вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від24.04.2020 № 224227 немає посилання на вимірювальне або зважувальне обладнання, яке було використано посадовими особами Укртрансбезпеки при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу, а в оскаржуваній постанові відсутні посилання на справність такого обладнання.

Форми акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу затверджені як додатки до Порядку № 1567 та не передбачать внесення до таких акту та постанови відомостей про вимірювальне та зважувальне обладнання.

В свою чергу, відповідно до пунктів 12-14 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Відповідачем-1 разом із відзивом на позовну заяву надано до матеріалів справи копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П33М880205020 від 10.07.2020, виданого Державним підприємством Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації ДП «Київоблстандартметрологія», назва та умовне позначення - прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісі 030Т-AS2-PWIA, виробник: ESIT ELEKTRONIC SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD. STI.

У свідоцтві вказано, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ OIML R134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісі. Загальні технічні вимоги та методи випробувань за класом 2D».

Діапазон зважування маси: max=30000 кг; min=500 кг; ціна поділки: е=d=50 кг, клас точності звичайний (IIII) (а. с. 89).

Вказаний документ свідчить про те, що засіб вимірювання відповідає метрологічним та технічним вимогам.

Аналогічний за змістом правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09.08.2019 у справі № 817/1051/16.

Водночас, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт несправності вагового обладнання, на якому здійснювався габаритно-ваговий контроль, істотних технічних дефектів приладу, що впливали на результати проведення такого контролю, або доказів зважування транспортного засобу іншим зважувальним обладнанням, ніж тим, щодо якого відповідачем надано свідоцтво про повірку.

Той факт, що встановивши перевищення вагових норм посадові особи Укртрансбезпеки не заборонили подальший рух транспортного засобу автомобільними дорогами України, не є порушенням порядку прийняття постанови у справі про порушення законодавства про автомобільний транспорт, не впливає на суть такої постанови та відповідно на може бути підставою для її скасування.

Доводи позивача про те, що посадовими особами Укртрансбезпеки порушено норми Порядку №1567, оскільки в дорожньому листі належного позивачу транспортного засобу не зроблено жодних відміток про порушення, виявлених при здійсненні вагового контролю, суд відхиляє у зв`язку з наступним.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності із частиною другою статті 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 79 КАС України).

В порушення наведених норм процесуального закону позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зокрема тим, що в дорожньому листі посадовими особами Укртрансбезпеки не зроблено відмітки про виявленні порушення, - копію відповідного дорожнього листа разом із позовною заявою суду не надав.

З метою офіційного з`ясування обставин у справі ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у позивача витребувано копію дорожнього листа, наявного під час перевірки.

Натомість в клопотанні про уточнення позовної заяви (а.с. 52-53) позивач повідомив суд про неможливість надати витребувану судом копію дорожнього листа у зв`язку з необізнаністю про місце вчинення порушення (проведення перевірки) та дані напівпричепу, який був задіяний для перевезення.

Одночасно з цим, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги відсутністю в акті про проведення перевірки вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посилань на зважувальне обладнання, яке було використано посадовими особами Укртрансбезпеки при проведенні вагового контролю транспортного засобу.

Зазначене свідчить про обізнаність позивача на момент звернення з адміністративним позовом до суду із змістом вказаного акту про проведення перевірки.

Суд зауважує, що такий акт про проведення перевірки (а.с. 75), містить інформацію про місце проведення перевірки, прізвище водія та реєстраційний номер тягача і напівпричепу, якими здійснювалось перевезення. Копія такого акту також направлена позивачу відповідачем-1 разом із відзивом на позовну заяву, що підтверджується квитанцією про відправлення рекомендованого поштового відправлення № 392 вагою 100 гр (а.с. 63). Проте разом із відповіддю на відзив позивачем витребувану судом копію подорожнього листа також не надано.

Суд звертає увагу на доводи позивача про те, що згідно з абзацом першим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачені цією статтею, застосовуються до автомобільних перевізників.

При цьому, згідно із статтею 1 зазначеного Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Разом з тим, позивач не обґрунтовує своїх позивних вимог тим, що не є перевізником у спірних відносинах.

Наявна в матеріалах справи товарно-транспортна накладна від 24.04.2020 № 189267 (а.с. 79), на підставі якої належними позивачу транспортними засобами здійснювалось перевезення вантажу з порушенням вагових нормативів також не містить інформації, яка б свідчила про те, що особа перевізника є відмінною від особи власника транспортних засобів.

В той же час позивачем надано суду копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.06.2018 (а.с. 12-13), згідно з якою він зареєстрований як фізична особа-підприємець з основним видом економічної діяльності 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт».

Таким чином, в даному випадку саме позивач, який є власником спірного транспортного засобу є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів не спростовується матеріалами справи, що, насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення.

Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, зробленому Верховним Судом в пункті 53 постанови від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що оскаржувана постанова не містить посилання на місце вчинення правопорушення, ідентифікаційні ознак транспортних засобів та фабулу вчиненого правопорушення, оскільки як вже вказував суд форма зазначеної постанови є додаткомдо Порядку № 1567 та внесення таких відомостей не передбачає.

Натомість відповідні відомості у повному обсязі містяться в проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.04.2020 № 224227 (а.с. 75), на який міститься посилання в оскаржуваній постанові.

Доводи позивача про те, що посилання в оскаржуваній постанові на акт перевірки №224227 без зазначення дати складання такого акту суд відхиляє у зв`язку з тим, що позивачем не доведено існування іншого акту за тим же номером, але з іншою датою.

Щодо посилання позивача на неналежне його повідомлення відповідачем про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, суд зазначає, що про розгляд відповідної справи призначений відповідачем-1 на 02.06.2020, про що позивача повідомлено рекомендованим листом №661, відправленим 28.05.2020.

Враховуючи наведене, суд погоджується з твердженням відповідача-1 про те, що повідомлення про розгляд справи направлено позивачу з урахуванням розумного строку, а отже, відповідачем-1 були здійснені усі передбачені Порядком № 1567 заходи щодо повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про порушення.

Суд вважає за необхідне звернути увагу й на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.03.2018 у справі N 820/4810/17, згідно якої відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Також суд зазначає, що розгляд відповідачем-2 справи позивача з перевищенням двомісячного строку, встановленого Порядком № 1567, не є тим порушенням, яке має тягнути обов`язкове скасування прийнятої за результатами розгляду постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу, оскільки такий штраф накладено з дотриманням строків, встановлених частиною першою статті 250 Господарського кодексу України, а саме: протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення.

Крім того, суд враховує, що у постанові від 22.05.2020 у справі N 825/2328/16 Верховний Суд зазначив, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа № 813/1790/18.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено таких порушень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги про визнання її протиправною та скасування є необґрунтованими, а адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову у задоволенні позову підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 29.04.2022.

Суддя Кушнова А.О.