Справа № 260/494/22
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/494/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області у якому просить: стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (, вул. Волошина, 52, м.Ужгород, Закарпатської області, 88000) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.08.2020 по 30.12.2021 роки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Наказами ДФС України №1189-о від 21.08.2020 та ГУ ДФС у Закарпатській області №76-о від 26 серпня 2020р. позивача було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області та податкової міліції за пунктом 64 підпунктом "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року №114. Вказує, що ГУ ДФС у Закарпатській області на день звільнення ОСОБА_1 не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті, зокрема не виплачено частину одноразової грошової допомоги при звільненні, що підтверджується постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року в справі № 260/467/21 (провадження № А/857/13258/21). Виплату заборгованості із сплати одноразової грошової допомоги згідно рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду №260/467/21 від 31.08.2021 здійснено позивачу на картковий рахунок, 30 грудня 2021 року. Таким чином, з 26 серпня 2020 року ГУ ДФС у Закарпатській області, вважає що відповідач порушуючи статтю 116 КЗпП України, не виплатило при звільненні всі належні суми.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачем до суду не подано відзиву. Стаття 159 КАС України визначає, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до положень ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.262 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом в ході розгляду адміністративної справи, ОСОБА_1 з квітня 2004 р. по серпень 2020р. проходила службу в податковій міліції. Наказами ДФС України №1189-0 від 21.08.2020 та ГУ ДФС у Закарпатській області №76-о від 26 серпня 2020р. позивача було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Закарпатській області та податкової міліції за пунктом 64 підпунктом "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року №114 та виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 120724 грн.

05 лютого 2021 року позивач звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду з метою захисту законних прав та інтересів, порушених ГУ ДФС у Закарпатській області, з позовом, яким просила, зокрема: визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не в повному обсязі; зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати ОСОБА_1 частину невиплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 136431,36 грн.; стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги в сумі 136431,36 грн.

Унаслідок розгляду справи №260/467/21 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Закарпатській області, Восьмим апеляційним адміністративним судом винесено постанову від 31 серпня 2021р., якою, зокрема, постановлено: апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково; рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі №260/467/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково; визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Закарпатській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не у повному обсязі; зобов`язати Головне управління ДПС у Закарпатській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 22 вересня 2021 року з питань внесення виправлення в судове рішення, було виправлено допущену у резолютивній частині постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року описку, а саме: "Головне у правління ДПС у Закарпатській області" на "Головне управління ДФС у Закарпатській області".

07 жовтня 2021 року позивач звернулась з листом до ГУ ДФС у Закарпатській області, яким надіслала копію виконавчого листа за №260/467/21/2021, виданого 01 жовтня 2021 року, та просила перерахувати й виплатити їй одноразову грошову допомогу згідно рішення суду.

Оскільки ГУ ДФС у Закарпатській області добровільно рішення суду не виконало, 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про примусове виконання рішення в справі №260/467/21 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

25 жовтня 2021 року на підставі виконавчого листа №260/467/21 від 01 жовтня 2021 року було відкрито виконавче провадження.

Надалі ОСОБА_1 звернулась до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з листом від 14.12.2021 з проханням про здійснені заходи примусового виконання рішення суду.

16 грудня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ГУ ДФС у Закарпатській області штрафу на користь держави на підставі ст.ст.63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

30 грудня 2021 року на картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 109827,25 грн. як виплата заборгованості зі сплати одноразової грошової допомоги згідно рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду №260/467/21 від 31.08.2021.

Позивач вважає, що оскільки виплату вихідної допомоги відповідачем у день його звільнення не проведено, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно до п.2, 3 ст.23 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97).

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст.117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Проте, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні зі служби осіб начальницького та рядового складу податкової міліції не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано Кодексом законів про працю України.

Норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п.71 постанови від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказані висновку суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.06.2021 року у справі №420/4887/20 та від 04.11.2021 року у справі №200/10368/20-а.

Як видно з матеріалів справи, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу вихідну допомогу у день звільнення 26.08.2020 року, проте виконав свій обов`язок лише 30.12.2021 року. Тому, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Щодо розрахунку суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні суд враховує наступне.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).

Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивача звільнено зі служби з органів ДФС з 26.08.2020 року, а виплата спірної вихідної допомоги здійснена лише 30.12.2021 року, строк затримки розрахунку складає 338 робочих днів, відповідно до норм тривалості робочого часу на 2020 рік, 2021 рік Мінсоцполітики.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 260/467/21, яка набула законної сили, встановлено, що грошове забезпечення позивачки за липень 2020 року становило 32144,42 грн. Апеляційний суд встановив, що саме ця сума має братися за основу для розрахунку позивачці допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону № 2262-XII.

З урахуванням вищезазначеного, середньоденна заробітна плата позивача складає 1397,58 грн. (32144,42 грн./23р.д.).

З огляду на викладене, розмір середньоденного на той час заробітку в сумі 1397,58 грн., із якого проводиться розрахунок стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, не потребує додаткового встановлення, оскільки ця обставини вже встановлена вищевказаною постановою суду апеляційної інстанцій, яка набула законної сили, відповідно до статті 78 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18 сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Суд враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі.

Так, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 23,25 % = 109827,25 грн (виплачена із затримкою сума вихідної допомоги) / 472382,04 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку (338 днів затримки розрахунку * 1397,58 сер.ден. заробітня плата)) х 100.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 23,25 % становить: 109828,82 грн = 1397,58 грн (середньоденний заробіток позивача) х 23,25 % х 338 (кількість днів затримки розрахунку).

Таким чином, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27.08.2020 року по 30.12.2021 року (включно) має бути виплачений позивачу у розмірі 109828,82 грн. (з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком). Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за таких обставин у цій справі наявні підстави для задоволення позову частково, а саме стягнення з відповідача за ст.117 КЗпП України на користь позивача відшкодування у сумі 109828,82 грн. за період 27.08.2020 року по 30.12.2021 року (за час затримки розрахунку при звільненні).

Крім того, суд враховує, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України.

В підп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як видно зі змісту підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), суд вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Шляхи (способи) захисту прав, свобод та законних інтересів особи, порушених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, визначено також статтею 5 КАС України. Зокрема, суд може визнати протиправними дії, а також бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зобов`язати вчинити певні дії та в разі прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 ч.І ст.5 КАС України, стягнути з Відповідача - суб`єкта владних повноважень кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Ефективність та способи захисту судом порушеного права гр. ОСОБА_2 за аналогічною правовою позицією, висловлені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17, постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від ЗО листопада 2020 року в справі №480/3105/19, постановах Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі №520/348/19 та від 26 червня 2019 року в справі №826/15235/16.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1619,70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 90, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.08.2020 року по 30.12.2021 року у розмірі 109828,82 грн. (сто дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 82 копійки) .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1619,70 грн. (одна тисяча сто дев`ятнадцять гривень 70 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору