Справа № 540/5049/21
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/5049/21
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року (суддя Гомельчук С.В., м. Херсон, повний текст рішення складений 17.11.2021) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ МИР" до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

6 вересня 2021 року ТОВ "СТРОЙ МИР" звернулося до адміністративного суду з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення митниці про коригування митної вартості товарів від 25.08.2021 року №UA508040/2021/000197/2.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року позов Товариства задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Митниця в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову ТОВ "СТРОЙ МИР".

В обґрунтування скарги апелянт, спираючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що перевіркою поданих документів було встановлено наявність невідповідностей, а саме: у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 17.06.2021 №032-3-20 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця. Також апелянт вважає, що суд неправильно трактував норму митного законодавства, а саме статтю 53 МК України, відповідно до якої страхові документи відповідно є обов`язковими документами, які подаються одночасно з МД, під час митного оформлення, та не зазначено, на підставі яких доказів суд визначив, що страхування було здійснено та включено у ціну товару. Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що наданий декларантом додатково прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 8 липня 2019 року ТОВ "СТРОЙ МИР" уклало контракт №CH-UA-19/07/08 з компанією HOMEDECOR MANUFACTURING LTD (продавець), відповідно до якого продавець зобов`язується на умовах CIF UA Одеса/Чорноморськ/Южний продати, а покупець оплатити та прийняти "Товар" - меблі в асортименті, номенклатурі, кількості і ціні згідно супровідних документів.

На умовах, визначених контрактом, та на підставі супроводжувальних документів продавець здійснив поставку на адресу покупця відповідного товару.

Перевезення товару здійснювалося морем на умовах поставки CIF

Товарами за контактом є: меблі з металевим каркасом (стіл журнальний, стіл обідній) за кодом (товар №1); меблі металеві (стіл журнальний) за кодом (товар №2); меблі для сидіння (крісла) за кодом 0 (товар №3); меблі для сидіння (стільці) за кодом (товар №4); комплекти кріплень для стільців та столів за кодом (товар №5); запасні частини до крісла-кокон (дуги та основи для крісла-кокон) за кодом (товар №6). Всього на суму 6681,82 доларів США.

Для здійснення митного оформлення товару, поставленого за вказаним контрактом, позивачем 28 серпня 2021 року через представника до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі було подано митну декларацію №UA508040/2021/006455, відповідно до якої митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту 6681,82 доларів США.

Для підтвердження правильності визначення митної вартості декларантом було подано документи, а саме:

- пакувальний лист від 17.06.2021, б/н,

- рахунок-фактура (інвойс) від 17.06.2021 №032-3-20,

- коносамент від 24.06.2021 №WMS21062793,

- автотранспортна накладна від 21.08.2021 №43703,

- декларація про походження товару від 17.06.2021 №032-3-20,

- зовнішньоекономічний договір від 08.07.2019 №CP-UA-19/07/08,

- доповнення до зовнішньоекономічного договору від 17.06.2021 №19,

- договір про надання послуг митного брокера від 01.12.2021 №01/12/20,

- технічний опис від 17.06.2021, б/н.

За результатами перевірки поданих документів митним органом було встановлено, що документи, надані для підтвердження митної вартості, містять розбіжності: заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що заявлено не повні відомості про митну вартість та складові митної вартості (фактурна вартість) достовірно документально не підтверджено.

У відповідь на звернення щодо надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість товару, декларантом додатково було надіслано прайс-лист та комерційну пропозицію.

Перевіркою додатково поданих документів було встановлено, що у своїй сукупності вони не спростовують сумнівів щодо достовірності заявленого рівня митної вартості, зокрема, декларантом не надано документи, що містяться у вимозі митного органу, а саме: якщо здійснювалося страхування, - страхові документи; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

В результаті митну вартість товару скориговано та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA508040/2021/000197/2 від 25.08.2021 року та оформлено картку відмови №UA508040/2021/00243 від 25.08.2021 року.

Вважаючи зазначене рішення про коригування митної вартості товарів протиправними, ТОВ "СТРОЙ МИР" звернулося до суду з даним адміністративним позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги товариства суд першої інстанції виходив з того, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів Митниця прийняла за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, в тому числі щодо проведення митного оформлення та методів визначення митної вартості товарів врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі МК УКраїни).

Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

При цьому, пріоритетним до застосування є саме основний метод, що обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Відповідно до положень частини першої статті 58 МК України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 МК України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України установлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово наголошував на правовій позиції, яка полягає у тому, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, пов`язане з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 червня 2015 року у справі №21-498а15).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оспорюваного рішення про коригування вартості товару, на думку митного органу, є:

- у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 17.06.2021 №032-3-20 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця;

- не надано страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, не погоджується з такими висновками митниці, оскільки, по-перше, відсутність у рахунку-фактурі посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця ніяким чином не впливає на ціноутворення та не спростовує реальну вартість товару.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем при митному оформленні товарів, окрім рахунку-фактури від 17.06.2021 №032-3-20, було подано специфікацію №19 від 17.07.2021 року, яка містить відповідні посилання на контракт та ціни, які повністю відповідають цінам, зазначеним в рахунку-фактури. Крім того, у зазначеній специфікації вказано банківських реквізитів продавця (а.с. 32).

Згідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі №821/829/18, від 14 серпня 2018 року у справі №821/1617/17, наявність чи відсутність у рахунку-фактурі певних відомостей (реквізитів), зокрема, посилання на контракт та банківських реквізитів продавця, не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані.

Щодо посилання митного органу про не надання декларантом страхових документів, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зважаючи на те, що перевезення товару здійснювалося морем на умовах поставки CIF, то в даному випадку позивач не повинен додатково страхувати товар та нести витрати на транспортування вантажу до порту Odessa.

Відхиляючи з цього приводу доводи апеляційної скарги митниці як безпідставні колегія суддів враховує висновки рішення Верховного Суду у справі №821/1617/17, відповідно до яких за умовами поставки СІF "Вартість, страхування та фрахт (...назва порту призначення) всі витрати із завантаження, пакування, транспортування та страхування товару вже включені продавцем у фактурну вартість товару, а тому додаткові витрати на страхування та транспортування товару до порту, згідно з вимогами частини десятої статті 58 МК України Товариство не понесло. За таких обставин вимоги Митниці про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження вказаних відомостей є неправомірними, а коригування митної вартості, заявленої Товариством, на цій підставі необґрунтованим".

Додатково колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до умов поставки CIF Інкотермс 2010, за якими постачався товар, оплата видатків на транспортування товару до місця призначення та страхування товару є обов`язком продавця, а тому декларант не несе зазначених витрат. Правила Інкотермс 2010 не передбачають обов`язкового надання покупцю документів щодо страхування товару, а лише на його вимогу. Надання вказаних документів митним органам України не передбачено також і міжнародними документами з митної справи.

Також колегія суддів критично ставиться і до доводів апеляційної скарги про те, що додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців, оскільки даний прайс-лист був наданий після запиту митного органу про надання додаткових документів.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач надав усі можливі та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість всупереч частини другої статті 77 КАС України митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів, прийнято відповідачем неправомірно, а позовні вимоги про скасування як протиправного рішення митниці від 25.08.2021 року №UA508040/2021/000197/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Митниці задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов