Справа № 500/1548/22
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1548/22

09 травня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Дарморіс Оксану Маркіянівну звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.04.2022 (а.с.70-71), просить:

визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18.01.2022 №07 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до статі 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 13.08.1980 по 14.01.1981; з 16.05.1981 по 14.07.1981; з 16.12.1981 по 12.02.1982; з 13.02.1985 по 24.05.1985; з 25.05.1988 по 14.01.1989; з 16.08.1990 по 14.01.1991; з 16.08.1991 по 14.01.1993; з 16.05.1993 по 14.07.1993; з 16.12.1994 по 14.02.1995; з 14.02.1998 по 14.07.1998; з 16.09.1998 по 28.02.1999; з 01.06.1999 по 30.06.1999; з 01.09.1999 по 30.10.1999; з 01.03.2000 по 30.06.2000; з 01.01.2001 по 15.05.2001 на посаді підсобної робітниці в Бережанському овочесушильному заводі, ВАТ «Бережанський консервний завод»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04.01.2022.

В обґрунтування позову вказує, що 11.01.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. 18.01.2022 отримала відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного 29 - річного стажу, оформлену рішенням відповідача №07.

З вказаного рішення та протоколу розрахунку стажу з`ясувалось, що відповідач не зарахував до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.08.1980 по 14.01.1981; з 16.05.1981 по 14.07.1981; з 16.12.1981 по 12.02.1982; з 13.02.1985 по 24.05.1985; з 25.05.1988 по 14.01.1989; з 16.08.1990 по 14.01.1991; з 16.08.1991 по 14.01.1993; з 16.05.1993 по 14.07.1993; з 16.12.1994 по 14.02.1995; з 14.02.1998 по 14.07.1998; з 16.09.1998 по 28.02.1999; з 01.06.1999 по 30.06.1999; з 01.09.1999 по 30.10.1999; з 01.03.2000 по 30.06.2000; з 01.01.2001 по 15.05.2001 (5 років 2 місяці 16 днів) на посаді підсобної робітниці консервного цеху Бережанського консервного заводу, ВАТ «Бережанський консервний завод».

Також позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що у записі № 2 про звільнення трудової книжки відсутній відтиск печатки організації, а на записі про звільнення № 6 - слабкий відтиск печатки, відповідачем неправомірно зараховано страховий стаж згідно відомостей архівної довідки від 09.11.2021 № 03-05/222, на підставі частково збережених книг нарахування заробітної плати.

При цьому позивач наголошує, що чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості. Водночас працівник не несе відповідальності за правильність ведення його трудової книжки, а недоліки у її заповненні не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу, відтак вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18.01.2022 №07 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

14.04.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та вказує, що 11.01.2022 позивач звернулася в Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області. Рішенням про відмову у призначенні пенсії №07 від 18.01.2022 позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії.

Так, до загального страхового стажу позивача не враховано періоди роботи з 13.08.1980 по 13.08.1983 та з 23.01.1984 по 28.12.1996 у зв`язку із недотриманням вимог ведення трудових книжок, а саме: запис про звільнення з роботи 13.08.1983 не завірений печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів, запис про звільнення позивача з Бережанського консервного заводу, ВАТ «Бережанський консервний завод» відсутній у трудовій книжці, у зв`язку з чим трудовий стаж з 23.01.1984 по 30.06.2000 про роботу на вищевказаних підприємствах встановлено згідно архівної довідки №03-05/222 від 09.11.2021, виданої Архівним відділом №1 Тернопільської районної державної адміністрації. У періоди, які позивач просить зобов`язати зарахувати до страхового стажу, згідно даної довідки вона не отримувала заробітну плату.

Отже, страховий стаж позивача згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії, та з урахуванням інформації з системи персоніфікованого обліку, складає 25 років 02 місяці 14 днів.

З урахуванням викладеного представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області просить відмовити у задоволенні позову. Також з огляду на те, що рішення за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, просить залучити вказане управління до участі у справі як співвідповідача (а.с.57-59).

Ухвалою суду від 15.04.2022 клопотання відповідача про залучення співвідповідача задоволено, залучено до участі в цій адміністративній справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, розгляд справи розпочато спочатку.

03.05.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує та зазначає, що 11.01.2022 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

В подальшому, рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №07 від 18.01.2022 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж роботи становить 25 років 02 місяці 14 днів (з необхідних 29 років), що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Періоди роботи позивача на Бережанському консервному заводі з 13.08.1980 по 13.08.1983 (відсутня печатка на наказі про звільнення з роботи), та з 23.01.1984 по 28.12.1996 (відсутній запис про звільнення з роботи) зараховані до стажу роботи лише ті, які підтверджені нарахуванням заробітної плати, на підставі архівної довідки про заробітну плату від 09.11.2021 №03-05/222.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання призначити пенсію представник відповідача вказує, що вирішення питань призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню (а.с.90-92).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), після досягнення віку 60 років, 11.01.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.34).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке за принципом екстериторіальності визначено для прийняття рішення за результатами поданої заяви, відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Так, з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №07 від 18.01.2022 слідує, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності із 13.08.1980 по 13.08.1983 (відсутня печатка на записі про звільнення з роботи) та із 23.01.1984 по 28.12.1996 (відсутній запис про звільнення з роботи), зараховані по даним довідкам про заробітну плату. В разі надання уточнюючих довідок стаж буде переглянуто (а.с.37).

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення, дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом цього позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Також якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як встановлено судом та вбачається з оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано в повному обсязі періоди трудової діяльності із 13.08.1980 по 13.08.1983 (відсутня печатка на записі про звільнення з роботи) та із 23.01.1984 по 28.12.1996 (відсутній запис про звільнення з роботи).

З розрахунку стажу, наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, слідує, що зазначені у рішенні про відмову у призначенні пенсії періоди роботи ОСОБА_1 , зараховані до її стажу частково, а саме:

з періоду роботи з 13.08.1980 по 13.08.1983 зараховано до страхового стажу періоди трудової діяльності з 15.01.1981 по 15.05.1981, з 15.07.1981 по 15.12.1981, з 13.02.1982 по 14.02.1982, з 15.02.1982 по 15.02.1982, з 16.02.1982 по 13.08.1983;

з періоду роботи з 23.01.1984 по 28.12.1996 зараховано до страхового стажу періоди трудової діяльності з 23.01.1984 по 15.12.1984, з 16.12.1984 по 12.02.1985, з 25.05.1985 по 14.11.1986, з 15.11.1986 по 15.12.1987, з 16.12.1987 по 24.05.1988, з 15.01.1989 по 15.08.1990, з 15.01.1991 по 15.08.1991, з 15.01.1993 по 15.05.1993, з 15.07.1993 по 15.12.1994, з 15.02.1995 по 25.05.1995, з 26.05.1995 по 28.12.1996 (а.с.83-84).

При цьому у своєму відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вказує, що з періодів роботи позивача на Бережанському консервному заводі з 13.08.1980 по 13.08.1983 (відсутня печатка на наказі про звільнення з роботи), та із 23.01.1984 по 28.12.1996 (відсутній запис про звільнення з роботи), зараховані до стажу роботи лише ті, які підтверджені нарахуванням заробітної плати на підставі архівної довідки про заробітну плату від 09.11.2021 №03-05/222, виданої архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області.

Таким чином, позивачу до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 13.08.1980 по 14.01.1981, з 16.05.1981 по 14.07.1981, з 16.12.1981 по 12.02.1982, з 13.02.1985 по 24.05.1985, з 25.05.1988 по 14.01.1989, з 16.08.1990 по 14.01.1991, з 16.08.1991 по 14.01.1993, з 16.05.1993 по 14.07.1993, з 16.12.1994 по 14.02.1995 в Бережанському овочесушильному заводі, Бережанському консервному заводі (у подальшому - ВАТ «Бережанський консервний завод»).

Окрім цього, як вбачається із розрахунку стажу позивача, до страхового стажу не зараховано в повному обсязі період роботи з 29.12.1996 по 15.05.2001 на посаді підсобної робітниці в ВАТ «Бережанський консервний завод», а саме: з 14.02.1998 по 14.07.1998, 16.09.1998 по 28.02.1999, 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.09.1999 по 30.10.1999, 01.03.2000 по 30.06.2000, 01.01.2001 по 15.05.2001 (а.с.83-84).

Судом досліджено записи трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а.с.9-26).

Відповідно до запису № 1 розділу "Відомості про роботу" трудової книжки позивач 13.08.1980 прийнята підсобною робітницею в консервний цех Бережанського овочесушильного заводу.

13.08.1983 позивач звільнена з роботи за власним бажанням (запис №2).

Запис про звільнення засвідчений підписом інспектора по кадрах підприємства, однак не скріплений відповідною печаткою (а.с.10).

23.01.1984 ОСОБА_1 зарахована підсобною робітницею консервного цеху Бережанського консервного заводу (у подальшому з 28.12.1996 - ВАТ «Бережанський консервний завод») (запис № 3).

Також у трудовій книжці міститься запис №4 від 01.07.2000 про прийняття позивача робітницею консервного цеху у ДП «Агро-Плюс Фуд» по сумісництву (а.с.10).

01.12.2000 позивач звільнена з роботи в зв`язку із закінченням трудового договору (запис №5).

Запис про звільнення засвідчений підписом інспектора по кадрах підприємства та скріплений печаткою ДП «Агро-Плюс Фуд» (а.с.11).

15.05.2001 позивач звільнена з роботи за згодою сторін з ВАТ «Бережанський консервний завод» (запис № 6).

Запис про звільнення засвідчений підписом інспектора по кадрах підприємства та скріплений печаткою ВАТ «Бережанський консервний завод» (а.с.11).

Як вказано в оскаржуваному рішенні, період роботи позивача з 13.08.1980 по 13.08.1983 не зараховано у повному обсязі до її страхового стажу, оскільки відсутня печатка на наказі про звільнення з роботи, а період з 23.01.1984 по 28.12.1996 через відсутній запис про звільнення з роботи.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 , суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок у вказані періоди роботи позивача було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі Інструкція №162), а в подальшому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 162).

Суд зазначає, що пункти 2.3 та 4.1 Інструкції №162 містять положення, подібні положенням пунктів 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. <…>. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (пункт 2.14 Інструкції №58).

Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.15 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з абзацом другим пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Як встановлено судом, період роботи ОСОБА_1 з 13.08.1980 по 13.08.1983 у Бережанському овочесушильному заводі відповідачем не зараховано у повному обсязі до її страхового стажу, оскільки відсутня печатка на наказі про звільнення з роботи.

Суд погоджується з тим, що запис №2 від 13.08.1983, відповідно до якого позивач звільнена з роботи за власним бажанням, не скріплений відповідною печаткою. При цьому такий запис засвідчений підписом інспектора по кадрах підприємства (а.с.10).

Водночас суд звертає увагу, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу в позивача за спірний період.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Щодо не зарахування відповідачем у повному обсязі періоду роботи позивача у Бережанському консервному заводі (у подальшому - ВАТ «Бережанський консервний завод») з 23.01.1984 по 28.12.1996 через відсутній запис про звільнення з роботи, то суд звертає увагу, що такий запис про звільнення ОСОБА_1 з роботи за згодою сторін з ВАТ «Бережанський консервний завод» 15.05.2001 внесено до трудової книжки позивача (запис № 6). Запис засвідчений підписом інспектора по кадрах підприємства та скріплений печаткою ВАТ «Бережанський консервний завод» (а.с.11).

Водночас із досліджених судом записів трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 з 23.01.1984 по 15.05.2001 безперервно працювала підсобною робітницею консервного цеху Бережанського консервного заводу (у подальшому - ВАТ «Бережанський консервний завод») (а.с.10-11). Тому незрозуміло, чому відповідачем в оскаржуваному рішенні окреслено саме період з 23.01.1984 по 28.12.1996.

Таким чином, всі спірні періоди роботи позивача на посаді підсобної робітниці в Бережанському овочесушильному заводі, в Бережанському консервному заводі (у подальшому - ВАТ «Бережанський консервний завод») підтверджуються відповідними записами її трудової книжки.

При цьому позивач при призначенні пенсії надала відповідачу архівну довідку від 09.11.2021 № 03-05/222, видану Архівним відділом № 1 Тернопільської районної державної адміністрації. Відповідно до вказаної довідки книги наказів з особового складу та з основної діяльності Бережанського консервного заводу не збереглися і до архіву на зберігання не надходили. Також в архівній довідці вказано, що у частково збережених документах архівного фонду Бережанський консервний завод у книгах нарахування заробітної плати робітникам і службовцям значиться ОСОБА_2 та зазначена її заробітна плата за 1981-1999 роки (а.с.30-32).

На підставі вказаної архівної довідки до стажу роботи позивача із спірних періодів зараховані лише ті, які підтверджені нарахуванням заробітної плати.

Однак суд погоджується з аргументами позивача про те, що відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області неправомірно частково зараховано спірні періоди роботи позивача згідно відомостей архівної довідки від 09.11.2021 № 03-05/222, виданої Архівним відділом № 1 Тернопільської районної державної адміністрації, на підставі частково збережених книг нарахування заробітної плати, оскільки за нормами пункту 3 Порядку №637 додаткові документи, а саме: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, подаються для підтвердження наявного трудового стажу лише у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність печатки в записах про звільнення у трудовій книжці, відсутність нарахування заробітної плати за посадою, яку займала позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві за наявності оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, а також іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 13.08.1980 по 14.01.1981; з 16.05.1981 по 14.07.1981; з 16.12.1981 по 12.02.1982; з 13.02.1985 по 24.05.1985; з 25.05.1988 по 14.01.1989; з 16.08.1990 по 14.01.1991; з 16.08.1991 по 14.01.1993; з 16.05.1993 по 14.07.1993; з 16.12.1994 по 14.02.1995; з 14.02.1998 по 14.07.1998; з 16.09.1998 по 28.02.1999; з 01.06.1999 по 30.06.1999; з 01.09.1999 по 30.10.1999; з 01.03.2000 по 30.06.2000; з 01.01.2001 по 15.05.2001 на посаді підсобної робітниці в Бережанському овочесушильному заводі, в Бережанському консервному заводі (у подальшому - ВАТ «Бережанський консервний завод»), а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18.01.2022 №07, у частині відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак наявні достатні та обґрунтовані підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.08.1980 по 14.01.1981; з 16.05.1981 по 14.07.1981; з 16.12.1981 по 12.02.1982; з 13.02.1985 по 24.05.1985; з 25.05.1988 по 14.01.1989; з 16.08.1990 по 14.01.1991; з 16.08.1991 по 14.01.1993; з 16.05.1993 по 14.07.1993; з 16.12.1994 по 14.02.1995; з 14.02.1998 по 14.07.1998; з 16.09.1998 по 28.02.1999; з 01.06.1999 по 30.06.1999; з 01.09.1999 по 30.10.1999; з 01.03.2000 по 30.06.2000; з 01.01.2001 по 15.05.2001 на посаді підсобної робітниці в Бережанському овочесушильному заводі, в Бережанському консервному заводі (у подальшому - ВАТ «Бережанський консервний завод»).

У цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити позивачу пенсію за віком з 04.01.2022, то суд зазначає таке.

За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнула віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.

Стосовно наявності у позивача страхового стажу не менше 29 років, то у суду відсутній розрахунок такого стажу, і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Оскільки у суду відсутні належні і достатні докази для висновку, що страховий стаж позивача, що враховується для призначення пенсії, становитиме більше 29 років (враховуючи інші періоди), то відповідно до частини другої статті 9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про зобов`язання відповідача здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 11.01.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/72608654), яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

Згідно з пунктом 1 частини першої Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

У разі наявності у ОСОБА_1 достатнього страхового стажу для призначення пенсії (при повторному розгляді заяви), таку необхідно призначити з 04.01.2022, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, зважаючи на те, що позивач звернувся за пенсією до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 496,20 грн, сплачений відповідно до квитанції №3 від 15.03.2022 (а.с.38).

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 18.01.2022 №07, у частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 13.08.1980 по 13.08.1983 та з 23.01.1984 по 28.12.1996 на посаді підсобної робітниці в Бережанському овочесушильному заводі, Бережанському консервному заводі (у подальшому - ВАТ «Бережанський консервний завод»).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до страхового стажу періоди роботи з 13.08.1980 по 14.01.1981; з 16.05.1981 по 14.07.1981; з 16.12.1981 по 12.02.1982; з 13.02.1985 по 24.05.1985; з 25.05.1988 по 14.01.1989; з 16.08.1990 по 14.01.1991; з 16.08.1991 по 14.01.1993; з 16.05.1993 по 14.07.1993; з 16.12.1994 по 14.02.1995; з 14.02.1998 по 14.07.1998; з 16.09.1998 по 28.02.1999; з 01.06.1999 по 30.06.1999; з 01.09.1999 по 30.10.1999; з 01.03.2000 по 30.06.2000; з 01.01.2001 по 15.05.2001 на посаді підсобної робітниці в Бережанському овочесушильному заводі, Бережанському консервному заводі (у подальшому - ВАТ «Бережанський консервний завод»).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість грн 20 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в )

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, 4, місто Ужгород, Закарпатська область, 88000, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складений та підписаний 09 травня 2022 року.

Суддя Чепенюк О.В.