Справа № 440/3872/22
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/3872/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення №72 від 15.02.2022, яке було прийняте відділом перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №440/10254/21 про повторний (з урахуванням висновків суду) розгляд заяви ОСОБА_1 від 09.08.2021 з проханням перевезти її з дострокової пенсії за віком, призначеної їй на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно норм статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, з дострокової пенсії за віком, призначеної їй на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно норм статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 09.08.2021 (дня звернення).
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач; ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправними дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її чоловік, ОСОБА_2 , у період з 08 червня 1986 року по 14 серпня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі військової частини НОМЕР_1 , внаслідок чого отримав захворювання, і ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про перехід із дострокової пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.02.2021 №72 позивачу повторно відмовлено у переведенні із дострокової пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку з тим, що померлий ОСОБА_2 не мав статусу військовослужбовця під час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або особою з інвалідністю. Вказане рішення вважає незаконним, оскільки її чоловік ОСОБА_2 як військовозобов`язаний, який призваний на військові збори, наділений статусом військовослужбовця відповідно до статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, копію ухвали від 08.04.2022 з пропозицією подання відзиву отримав 15.04.2022 /а.с. 32/.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 29 січня 1983 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Зубанівською сільською радою Глобинського району Полтавської області 29 січня 1983 року /а.с. 25/.
ОСОБА_1 отримує дострокову пенсію за віком, з 11 квітня 2019 року на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі №440/2187/19, що не заперечується сторонами.
ОСОБА_1 09.08.2021 звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою про перехід з вищезазначеної пенсії на пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону № 2262-ХІІ /а.с. 12/.
Рішенням №557 від 12.08.2021 ГУ ПФУ в Полтавській області відмовлено у зв`язку із тим, що відсутні правові підстави на даний перехід через не набуття позивачем віку 60 років.
Позивач не погодилася із вказаним рішенням та оскаржила його до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №440/10254/21 позов ОСОБА_3 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №557 від 12.08.2021, прийнятого за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.08.2021 про призначення пенсії в разі втрати годувальника; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2021 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду /а.с.11/.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №440/10254/21 набрало законної сили 17.12.2021.
На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №440/10254/21 ГУ ПФУ в Полтавській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 09.08.2021 з урахуванням висновків суду.
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 15.02.2022 №72 ОСОБА_1 повторно відмовлено у проведенні перерахунку пенсії відповідно до статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" /а.с. 17-18/.
В обґрунтування спірного рішення зазначено, що в результаті аналізу поданих документів до заяви та матеріалів архівної справи померлого годувальника свідчать, що ОСОБА_2 не був визнаним особою з інвалідністю або військовослужбовцем.
Не погодившись з даною відмовою позивач звернулася до суду з вимогою визнати її протиправною та вимогою зобов`язати відповідача здійснити зазначене переведення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Норми права, які підлягають застосуванню
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-ХІІ).
Згідно зі статтею 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Статтею 7, частинами першою, другою статті 30 Закону №2262-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону №1058-IV , призначається одна пенсія за її вибором.
Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Пунктом б частини четвертої статті 30 Закону №2262-ХІІ визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, або є особами з інвалідністю.
Водночас пункт в частини четвертої статті 30 Закону №2262-ХІІ визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються також батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, або якщо вони є особами з інвалідністю.

Висновки щодо правозастосування
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Предмет даного спору складають правовідносини щодо наявності підстав для переведення позивача з пенсії з дострокової пенсії за віком, призначеної їй на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно норм статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідач заперечував наявність визначених законом підстав для переходу позивача на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , стверджуючи, що ОСОБА_2 не був визнаним особою з інвалідністю або військовослужбовцем.
Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд звертає увагу на такі обставини.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28 лютого 1991 року (далі Закон №796-XII).
Згідно із статтею 10 вказаного Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Примітка вказаної статті визначає, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
У період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР "Про загальний військовий обов`язок " від 12 липня 1967 року.
Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.
За правилами статей 7-9 цього ж Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни встановлює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року.
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 вказаного Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
За правилами частини першої статті 16 Закону України "Про Збройні Сили України" №1934-XII від 06 грудня 1991 року держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Проаналізувавши вказані норми, Верховний Суд України у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 211/121/17-а (2-а/211/57/17) (номер в ЄДРСР 76397713) дійшов висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
Наведеним вище спростовується твердження відповідача, покладене в основу спірного рішення, про те що ОСОБА_2 не був визнаним особою з інвалідністю або військовослужбовцем.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 та довідки Військової частини НОМЕР_1 №220 від 23 жовтня 1992 року ОСОБА_2 у період з 08 червня 1986 року по 14 серпня 1986 року був призваний на учбові збори у складі військової частини НОМЕР_1 та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС /а.с. 24, зворотній бік/.
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим Полтавською обласною державною адміністрацією 12 грудня 1992 року, ОСОБА_2 мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 /а.с. 25/.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16 грудня 2013 року Зубанівською сільською радою Глобинського району Полтавської області складено відповідний актовий запис №13 /а.с.22/.
Експертним висновком Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні №291 від 05 червня 2014 року встановлено, що захворювання ОСОБА_2 , які призвели до смерті, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС /а.с. 23/
ОСОБА_1 має статус дружини, опікуна дітей померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії ІІ-А, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_6 , виданим Полтавською обласною державною адміністрацією 14 серпня 2014 року /а.с. 19/.
Доказів, що позивачем укладався повторний шлюб, відповідачем не надано.
Отже, ОСОБА_1 має право на переведення з дострокової пенсії за віком, призначеної їй на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно норм статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 09.08.2021 (дня звернення) як дружина військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Викладене свідчить про протиправність доводів ГУ ПФУ в Полтавській області, викладених у спірному рішенні, щодо відсутності підстав для переведення позивача з пенсії за віком по Закону №1058-ІV на пенсію по втраті годувальника за Законом №2262-ХІІ у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не був визнаним особою з інвалідністю або військовослужбовцем.
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №72 від 15.02.2022 не відповідає обставинам справи та порушує основоположні принципи пенсійного забезпечення, а тому підлягає визнанню протиправними та скасуванню.
З огляду на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд погоджується з обраним позивачем способом захисту свого права та вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з дострокової пенсії за віком, призначеної їй на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно норм статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 09.08.2021 (дня звернення) та виплатити перерахований розмір пенсії з урахуванням фактично виплаченого розміру.
За таких обставин позов ОСОБА_1 належить задовольнити повністю.

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що спір вирішено на користь позивача, яка понесла витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн, то стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає сума 992,40 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №72 від 15.02.2022 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з дострокової пенсії за віком, призначеної їй на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 згідно норм статей 29, 30 та 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 09.08.2021 (дня звернення) та виплатити перерахований розмір пенсії з урахуванням фактично виплаченого розміру.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.С. Шевяков