Справа № 380/15313/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року

справа №380/15313/21

провадження № П/380/15513/21

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хінкель-Когут» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання протиправними дії, скасування наказу та припису, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хінкель-Когут» (місцезнаходження: 81500, Львівська область, м. Городок, вул. Перемишлянська, 95Г, ) (далі позивач, ТзОВ «Хінкель-Когут»), звернулось до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул. Стрийська, 98, ) (далі відповідач, Державна екологічна інспекція у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції у Львівській області від 28.07.2021 №423-і/п, в частині перевірки ТзОВ «Хінкель-Когут»;

- визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у Львівській області від 13.08.2021 №354-04.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на те, що в період з 04.08.2021 по 13.08.2021 Державною екологічною інспекцією у Львівській області було проведено планову перевірку ТзОВ «Хінкель-Когут» щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, за результатами проведення якої відповідачем складено Акт № 558/04 від 13.08.2021. З метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ТзОВ «Хінкель-Когут» відповідачем видано припис № 354-04 від 13.08.2021. Позивач зазначає, що відповідачем необґрунтовано та протиправно проведено перевірку ТзОВ «Хінкель-Когут» з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства. Зокрема, відповідачем порушено періодичність проведення заходів державного контролю щодо позивача, оскільки усі результати попередніх заходів контролю свідчать про те, що позивач належно дотримується норм природоохоронного законодавства та не може відноситись до підприємств з високим ступенем ризику. Перед включенням ТзОВ «Хінкель-Когут» до переліку суб`єктів господарювання, які підлягають державному нагляду, відповідач повинен був визначити суми балів, нарахованих позивачу в порядку, визначеному законом, зокрема на підставі результатів попередніх заходів державного контролю. У зв`язку з недотриманням вимог законодавства щодо необхідності визначення ступеня ризику позивача з метою проведення заходу державного нагляду, на підставі ч.5 ст.5 та ч.2 ст.8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» позивач вважає наказ відповідача №423-і/п від 28.07.2021 протиправним та просить його скасувати.

Позивач вказує, що оскаржуваний припис винесений відповідачем поза строк, встановлений законодавством та на підставі доводів, здобутих відповідачем в результаті проведення протиправного заходу державного контролю.

Крім цього, такий припис винесений за поверхневого дослідження фактичних обставин та зобов`язує позивача вчиняти дії, які не передбачені чинним законодавством. Висновки акту перевірки щодо порушень позивачем вимог природоохоронного законодавства жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. Щодо більшості порушень відповідачем лише формально переписано норми законодавства та вказано про нібито їх порушення позивачем. При цьому, позивачем подані заперечення на акт перевірки, однак такі відповідачем враховані не були без жодного обґрунтування підстав їх відхилення.

Таким чином, позивач з вимогами зазначеними у приписі не погоджується, вважає вказані вимоги необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 15.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. 19.10.2020 надіслав на адресу суду пояснення, в яких зазначив про безпідставність позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Державної екологічної інспекції у Львівській області від 28.07.2021 №423-і/п в частині проведення планової перевірки ТзОВ «Хінкель-Когут». Вказав, що під час проведення перевірки у представників ТзОВ «Хінкель-Когут» не виникало питань щодо періодичності та підстав проведення заходів державного нагляду (контролю). Посадові особи ТзОВ «Хінкель-Когут» допустили представників відповідача до проведення заходу державного нагляду (контролю). Відповідач вважає, що позов про визнання протиправним та скасування наказу про призначення перевірки може бути задоволений лише в тому разі, якщо до моменту ухвалення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідного позову має бути відмовлено, оскільки задоволення позову в такому випадку не може призвести до відновлення порушених прав, навіть у випадку якщо перевірка відбулася із формальними порушеннями. Щодо інших доводів позовної заяви пояснень чи заперечень відповідач не надав.

Ухвалою від 15.12.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити повністю. В судове засідання 02.03.2022 не прибула, хоча належним чином була повідомлена про час та місце його проведення. Надіслала на адресу суду клопотання про долучення доказів в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач участі повноважного представника в судових засіданнях не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).

Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами п.10 ч.1 ст.4 та ч.9 ст.205 КАС України подальший розгляд справи судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

Представник позивача 11.04.2022 подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в обґрунтування позовних вимог.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ТзОВ «Хінкель-Когут» є юридичною особою, дата державної реєстрації: 30.11.2001, видами господарської діяльності 10.11 виробництво м`яса (основний), 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 47.78 роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Державною екологічною інспекцією у Львівській області 28.07.2021 прийнято наказ №423-і/п «Про проведення планових перевірок», в якому серед інших суб`єктів господарювання вирішено в період з 02.08.2021 по 13.08.2021 провести планову перевірку ТзОВ «Хінкель-Когут» з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства.

На виконання вимог вказаного наказу, посадовими особами відповідача в період з 04.08.2021 по 13.08.2021 проведено планову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якої складено акт від 13.08.2021 №558/04 (далі акт перевірки).

Зі змісту акту перевірки суд встановив, що в 2018 та 2019 роках відповідачем проводились плановий та позаплановий заходи державного нагляду (контролю) в позивача. Так, за результатами позапланової перевірки в період з 31.01.2018 по 07.02.2018 (акт №45/02/79) порушень позивачем вимог природоохоронного законодавства встановлено не було, припис не видавався. За результатами планового заходу державного нагляду, проведеного в період з 03.06.2019 по 04.06.2019 (акт перевірки №573/04/529) видано припис, вимоги якого позивачем усунуті.

Позивач 13.08.2021 за вих. №218 подав заперечення до акту перевірки від 13.08.2021 №558/04, в яких повідомив відповідача про відсутність порушень вимог природоохоронного законодавства.

Поряд з цим, заперечення позивача не були враховані та на підставі акту перевірки відповідачем складено припис № 354-04 від 13.08.2021 (далі припис), яким ТзОВ «Хінкель-Когут» зобов`язано усунути виявлені перевіркою порушення вимог природоохоронного законодавства та повідомити Державну екологічну інспекцію у Львівській області протягом 3-ох днів з моменту його виконання.

Приписом встановлено позивачу наступні вимоги:

- забезпечити ведення первинного поточного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються підприємством;

- не допускати змішування відходів ПЕТ пляшок з ТПВ;

- не допускати розміщення відходів в несанкціонованих місцях;

- огородити перший пояс зони суворого режиму свердловини №1 р/е в с. Березець Львівського району;

- вжити заходи щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки (витікання стічних вод) та ліквідувати наслідки такого впливу. У разі підтвердження факту забруднення територій ліквідувати забруднення земель;

- отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, на джерела викидів, які не включені в наявному на підприємстві дозволі №-1;

- вести первинний облік забраних та використаних підземних вод зі свердловини № 1 РЕ, розташованої в с. Березець Городоцького району Львівської області;

- встановити засоби вимірювальної техніки, у тому числі автоматизовані для обліку забору та використання вод із свердловини № 1 РЕ, розташованої в с. Березець Городоцького району Львівської області;

- усунути підтікання засувок свердловини № 1 РЕ, розташованої в с. Березець Городоцького району Львівської області;

- винести в натуру перший пояс зони санітарної охорони (ЗСО) свердловини № 1 РЕ, розташованої в с. Березець Городоцького району Львівської області;

- забезпечити скид зворотних вод в річку Верещиця, відповідно до дозволу від 13.02.2020 року № 29/ЛВ/49д-20;

- отримати спеціальний дозвіл на користування надрами на спеціальне водокористування.

При цьому, позивача повідомлено, що у разі невиконання вимог припису посадові особи будуть притягнуті до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Припис на адресу ТзОВ «Хінкель-Когут» направлено відповідачем 27.08.2021 рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Вважаючи проведену відповідачем перевірку незаконною, а припис протиправним, ТзОВ «Хінкель-Когут» звернулось до суду з відповідним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійсненні державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Статтею 5 Закону №877-V передбачено, що планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, розробляє Методику розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), та Методику розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Методика розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), має передбачати, у тому числі, оцінку ступеня небезпеки, масштабу, виду та сфери діяльності, наявність порушень у попередній діяльності суб`єктів господарювання (крім новостворених).

Орган державного нагляду (контролю) визначає у віднесеній до його відання сфері критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності.

З урахуванням значення прийнятного ризику всі суб`єкти господарювання, що підлягають нагляду (контролю), належать до одного з трьох ступенів ризику: високий, середній або незначний.

Виключно в межах переліку питань орган державного нагляду (контролю) залежно від цілей заходу та ступеня ризику визначає питання, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), та зазначає їх у направленні на перевірку.

Орган державного нагляду (контролю) оприлюднює критерії та періодичність проведення планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) шляхом розміщення на своєму офіційному веб-сайті у порядку, визначеному законодавством.

Планові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органом державного нагляду (контролю) за діяльністю суб`єктів господарювання, яка віднесена:

до високого ступеня ризику - не частіше одного разу на два роки;

до середнього ступеня ризику - не частіше одного разу на три роки;

до незначного ступеня ризику - не частіше одного разу на п`ять років.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону №877-V органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Частина 1 ст. 20.2 Закону України від 25.06.1991 №1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон №1264-XII) передбачає, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.

Пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275 передбачено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Пунктом 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275 передбачається, що Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держекоінспекція у Львівській області діє на підставі Положення про Держекоінспекцію у Львівській області (далі - Положення), затвердженого наказом Держекоінспекції України №51 від 02.02.2021 року.

Пунктом 1 Положення визначено, що Державна екологічна інспекція у Львівській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується. Повноваження Державної екологічної інспекції у Львівській області поширюються на територію Львівської області.

Згідно з п. 2 розділу 2 Положення Державна екологічна інспекція у Львівській області здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства.

Суд встановив, що ТзОВ «Хінкель-Когут» під №3266 включене до Плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) на 2021 рік, який затверджений наказом Державної екологічної інспекції України№454 від 27.11.2020 та опублікований на офіційному веб-сайті Державної екологічної інспекції України. Згідно з вказаним планом заходів позивач класифікований як суб`єкт господарювання з високим ступенем ризику. Термін початку проведення планового заходу визначено з 02.08.2021.

При цьому, зі змісту акту перевірки слідує, що директор ТзОВ «Хінкель-Когут» був повідомлений про проведення перевірки, допустив представників відповідача для проведення такої та отримав копію акту після її завершення. Позивачем не оскаржувались дії Державної екологічної інспекції України щодо включення його до переліку суб`єктів господарювання, щодо яких проводились заходи контролю у 2021 році.

Тому, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення органом державного контролю (нагляду) порядку визначення ступеня ризику суб`єкта господарювання та проведення заходів державного нагляду (контролю).

З огляду на викладені вище обставини, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо протиправності наказу Державної екологічної інспекції у Львівській області від 28.07.2021 №423-і/п в частині перевірки ТзОВ «Хінкель-Когут», а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування припису відповідача від 13.08.2021 №354-04 суд зазначає таке.

Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Як вже зазначалось судом, оскаржуваний припис №354-04 від 13.08.2021 «Про дотримання вимог природоохоронного законодавства» винесений відповідачем за результатами планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання ТзОВ «Хінкель-Когут» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, результати якого оформлено актом №558/04 від 13.08.2021.

Вказаний акт складений на 15-ти аркушах, підписаний представниками відповідача та 13.08.2021 вручений директору ТзОВ «Хінкель-Когут».

Згідно з ч.6 ст.7 Закону 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Частинами 7 та 8 ст.7 Закону 877-V передбачено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до абзаців 7-9 ч.2 ст. 5 Закону 877-V залежно від ступеня ризику орган державного нагляду (контролю) визначає перелік питань для здійснення планових заходів (далі - перелік питань), що затверджується наказом такого органу.

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Виключно в межах переліку питань орган державного нагляду (контролю) залежно від цілей заходу та ступеня ризику визначає питання, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), та зазначає їх у направленні на перевірку.

Уніфікована форма акта за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) Затверджена Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України №450 від 26.11.2019.

Додатками 1, 2, 3, та 4 до цього акту, які є невід`ємними його частинами у разі їх використання, затверджено примірні переліки питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства: про охорону атмосферного повітря; про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про використання та охорону земель; про поводження з відходами, пестицидами та агрохімікатами.

Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави дійти висновку, що в ході планового чи позапланову заходу державного нагляду підлягають перевірці лише ті питання з примірного переліку, які зазначені в направленні на перевірку та відображені в додатках до акту, які є невід`ємними його частинами.

В даному випадку суд зазначає, що відповідачем не подано суду направлення на перевірку з переліком питань, які були предметом такої. При цьому, суд враховує, що зі змісту акту №558/04 від 13.08.2021 випливає, що додатки до акту відповідачем не складались та представнику позивача вручені не були, відтак правомірність проведення перевірки з питань, по яких виявлено порушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім цього, відповідачем в акті вказано про допущені позивачем порушення норм законодавства, однак не наведено детального опису таких порушень та доказів, якими такі підтверджуються.

Крім цього, відповідачем всупереч вимогам ст. 77 КАС України не надано суду жодних доказів на підтвердження описаних порушень та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваного припису.

В той же час, позивач навів доводи в обґрунтування протиправності вимог припису.

Так, пунктом 1 припису визначено забезпечити ведення первинного поточного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються підприємством, термін виконання - до 31.08.2021.

Саме формулювання оскаржуваного пункту припису є повним дублюванням п.«г» ч.1 ст.17 Закону України «Про відходи» №187/98, що свідчить про вказівку на дотримання загальних норм чинного законодавства на майбутнє.

Крім того, єдиною формою первинного обліку відходів - N 1-ВТ «Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари», затвердженого наказом Мінприроди України від 07.07.2008 №342.

Річна звітність утворення та поводження з відходами подається щорічно до Відділу статистики. Дана форма обліку та Інструкція щодо її заповнення, затверджена цим же наказом Мінприроди України, не передбачають первинного обліку відходів за такими операціями як: збирання, перевезення, оброблення, знешкодження.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач здійснює операції із відходами, а тому висновок відповідача про допущення позивачем порушень вказаних норм законодавства не підтверджується належними та допустимими доказами.

Щодо протиправності пунктів 2, 3 припису позивач вказує на таке.

Закон України «Про відходи» визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України.

Відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення. Побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення. Виробник відходів - фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів (ч.1 ст.1 Закону України «Про відходи»).

Пункт «ж» ч.1 ст.17 Закону України «Про відходи» встановлює, що суб`єкти господарювання зобов`язані не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки.

Відповідач ні в акті перевірки, ні в оскаржуваному приписі не навів доказів того, що позивачем допущено порушення вказаної норми Закону.

Крім цього, відповідач в акті перевірки не обґрунтував також того, що тимчасове зберігання (розміщення) металобрухту на майданчику із твердим покриттям під відкритим небом є порушенням норми п. «д» ст. 17 закону України «Про відходи» та яким чином дане зберігання негативно впливає на довкілля.

Частина 2 ст. 5 Закону України «Про металобрухт» визначає, що приймальні пункти повинні мати власну або орендовану ділянку з твердим покриттям, площа якої визначається суб`єктом господарювання з урахуванням його виробничих потреб, або контейнер (будь-яку іншу відповідну ємність, тару), які забезпечують зберігання металобрухту у спосіб, що унеможливлює проникнення шкідливих речовин у ґрунт.

В акті перевірки відповідачем не вказано які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, були змішані. Також не наведено місце утворення відходів щодо яких допущено змішування, де саме, в якому місці або приміщенні вони були виявлені відповідачем, яку саме технологію поводження з відходам порушено позивачем.

Отже, доказів змішування позивачем відходів чи неналежного зберігання металобрухту контролюючим органом не надано.

За таких обставин суд вважає, що вказані пункти припису є необґрунтованими.

Щодо 4-го пункту припису позивач вказав, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої.

Положеннями статті 93 Водного кодексу України визначено, що з метою охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних і оздоровчих потреб встановлюються зони санітарної охорони, які поділяються на пояси особливого режиму.

Межі зон санітарної охорони водних об`єктів встановлюються місцевими радами на їх території за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Згідно зі статтею 1 Водного кодексу України зона санітарної охорони - територія і акваторія, де запроваджується особливий санітарно-епідеміологічний режим з метою запобігання погіршення якості води джерел централізованого господарсько-питного водопостачання, а також з метою забезпечення охорони водопровідних споруд.

Правовий режим зон санітарної охорони водних об`єктів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 № 2024, стосується забезпечення охорони водних об`єктів у районах забору води для централізованого водопостачання населення, лікувальних та оздоровчих потреб, і саме з цією метою встановлюються зони санітарної охорони (ЗСО).

Умовами спеціального водокористування зазначено - забезпечити дотримання санітарно-захисної зони суворого режиму свердловин і не допускати їх забруднення постійно.

Позивач зазначає, що ТзОВ «Хінкель-Когут» використовує водний об`єкт лише для виробничих потреб, а тому не має обов`язку забезпечувати дотримання санітарно-захисної зони суворого режиму водозабору навколо місця збору, зокрема обов`язку щодо проведення огородження першого поясу суворого режиму. Протилежного відповідачем суду не доведено.

Щодо протиправності пункту 5 припису позивач зазначає таке.

Відповідно до абз.абз.11, 12 ч.1 ст.35 Закону України «Про охорону земель» №962 власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: забезпечувати захист земель від пожеж, ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Згідно з підп.11 п.6 Положення №275 відповідач має право проводити лабораторний аналіз стану забруднення земель, у тому числі радіоактивний, у зонах безпосереднього впливу викидів і скидів підприємствами забруднюючих речовин, а також у разі виникнення аварій та надзвичайних ситуацій.

Відповідачем було проведено відбір проб стічних вод та складено відповідний акт відбору проб вод №335 від 10.08.2021, проте на час розгляду справи відповідачем не надано результатів лабораторних досліджень таких зразків.

Отже, відповідачем не надано доказів забруднення позивачем ґрунтів.

З наведеного слідує, що вказаний пункт припису є необґрунтованим.

Щодо протиправності пункту 6 припису суд встановив таке.

Відповідач в акті перевірки від 13.08.2021 №558/04 зазначив, що позивач володіє дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

При цьому вказав, що позивачем здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади із джерел, які не включені в наявному на підприємстві дозволі №-1 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а саме:

- 1 дж. - твердопаливний котел;

- 1 дж. - вентиляційна труба виробничого цеху;

- 2 дж. - газові котли типу «WOLF»;

- 1 дж. - очисні споруди (неорганізоване джерело викиду).

Позивач зазначає, що ч. 6 ст. 11 закону України «Про охорону атмосферного повітря», встановлює норми лише щодо об`єктів, які належить до 1-ої групи.

Так, ч.6 ст. 11 закону України «Про охорону атмосферного повітря» визначає, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Докази, які б свідчили про віднесення позивача до 1-ої групи відповідач не зазначив в акті перевірки та до матеріалів справи не подав.

Відтак висновок про порушення позивачем норм закону «Про охорону атмосферного повітря» є необґрунтованим.

Щодо пунктів 7 та 8 позивач вказав на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Водного кодексу України використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб; водозабір - споруда або пристрій для забору води з водного об`єкта; водокористування - використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів).

Згідно з ст.44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані, зокрема: використовувати воду (водні об`єкти) відповідно до цілей та умов їх надання; дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї; утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої; здійснювати засобами вимірювальної техніки, у тому числі автоматизованими, облік забору та використання вод, контроль за якістю і кількістю скинутих у водні об`єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об`єктів у контрольних створах, а також подавати відповідним органам звіти в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законодавчими актами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Згідно з ч.6 ст.7 Закону України 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Так, досліджуючи зміст акту перевірки суд звертає увагу, що наведений акт не містить в собі чіткого обґрунтування з посиланням на первинні документи, в чому саме полягає здійснення обліку забраної підземної води з порушеннями та не зазначено які помилкові або невірні дані зазначав позивач під час обліку забраної підземної води.

Отже, суд приходить висновку, що пункти 7 та 8 припису є такими, що не відповідають вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, оскільки в акті перевірки №558/04 від 13.08.2021 чітко не відображено змісту обставин вчинених порушень позивачем.

Щодо протиправності п. 9, 10 та 11 припису суд зазначає, що відповідачем в акті перевірки не зазначено та до матеріалів справи не долучено доказів вчинення позивачем вказаних у цих пунктах припису порушень, а тому суд вважає в цій частині вимоги припису необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами.

Пунктом 12 припису зобов`язано позивача отримати спеціальний дозвіл на користування надрами на спеціальне водокористування. Зокрема, в акті перевірки відповідач вказав, що виявлено порушення прав державної власності на надра. Відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води) із свердловини №1 РЕ, оскільки в ТзОВ «Хінкель-Когут» відсутні речові права на земельну ділянку на якій розташована дана свердловина. ТзОВ «Хінкель-Когут» до перевірки представлено довідку №215 від 11.08.2021, якою повідомлено про використання води із свердловини №1 РЕ, розташованої в с. Березець Городоцького району Львівської області, що на думку відповідача є порушенням статей 19, 23 Кодексу України Про надра.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Кодексу України Про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Згідно з ст. 19 Кодексу України Про надра встановлює, що користуваннянадрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Представник позивача наголошує на тому, що інспектором під час перевірки не взято до уваги той факт, що видобування підземних вод із кожного з водозаборів ТОВ «Хінкель-Когут» не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Відтак відповідач не встановив усі випадки користування надрами, передбачені кодексом, за яких потрібно отримувати дозвіл на надра, не врахував обсяги використання позивачем води та необґрунтовано дійшов висновку про порушення Кодексу України про надра, а саме відсутність дозволу на надра.

Згідно з актом перевірки, судом встановлено що єдиним обґрунтуванням необхідності дозволу на надра в акті перевірки інспектор вказав на відсутність речових прав на земельну ділянку. Однак чинне законодавство не визначає такого випадку користування надрами як наявність речових прав на земельну ділянку.

Таким чином п. 12 припису є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного припису у порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення з Державної екологічної інспекції у Львівській області на користь позивача понесених ним судових витрат в сумі 10000,00 грн, суд зазначає таке.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх розподілу між сторонами врегульовано ст.134 КАС України.

За положеннями цієї статті, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3 вказаної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 5. ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.12.2018 (справа №826/856/18), від 16.05.2019 № 823/2638/18.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.2, 3 ст.30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З долучених представником позивача документів суд встановив, що 06.10.2021 між ТзОВ «Хінкель-Когут» в особі директора Міська В.І. та Адвокатським об`єднанням «Правнича ліга «Аргумент» укладено договір про надання правової допомоги.

На підтвердження фактично понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги представником позивача подано рахунок-фактуру від 02.12.2021. Згідно з вказаним актом загальна вартість наданої Адвокатським об`єднанням «Правнича ліга «Аргумент» правової допомоги становила 10000,00 грн.

Види виконаної роботи: ознайомлення із матеріалами справи:вивчення акту, припису, нормативної бази; консультація за наслідками вивчення матеріалів; аналіз судової практики за спірними правовідносинами, опрацювання правових позицій, формування правової позиції; консультація щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, інших документів; складення позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду; участь в судових засіданнях у справі за позовом ТзОВ «Хінкель-Когут».

Зазначені грошові кошти були сплачені позивачем згідно з платіжного доручення від 23.12.2021 №2238 на суму 10000,00 грн. Призначення платежу: оплата за послуги згідно рахунку-фактури.

Суд враховує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч.5 ст.134 КАС України.

Відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Львівській області на користь позивача необхідно стягнути 2270,00 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у Львівській області від 13.08.2021 №354-04.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул. Стрийська, 98, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Хінкель-Когут» (місцезнаходження: 81500, Львівська область, м. Городок, вул. Перемишлянська, 95Г, ) судовий збір в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул. Стрийська, 98, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Хінкель-Когут» (місцезнаходження: 81500, Львівська область, м. Городок, вул. Перемишлянська, 95Г, ) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан