Справа № 300/2954/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/2954/21 пров. № А/857/335/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року, головуючий суддя Тимощук О.Л., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року позивач ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" звернулося в суд з позовом до ГУПФУ в Івано-Франківській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення №7 від 01.03.2021 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що оскарженим рішенням відповідачем застосовано фінансові санкції та нараховано пеню на підставі нечинної норми, оскільки пункт 2 частини 9 статті 106 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', на який відповідач посилається у рішенні, виключено згідно з Законом України ''Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування'' №2464-VI від 08.07.2010 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом попередньої інстанції не взято до уваги графік погашення заборгованості по сплаті страхових внесків, відповідно до якого позивачем сплачувалась заборгованість.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична особа - Приватне акціонерне товариство "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв", зареєстроване 03.01.1997 року, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, та зобов`язане сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України.

Між ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 13.10.2020 року затверджено графік погашення заборгованості по сплаті страхових внесків в сумі 796 796,44 грн. (а.с. 8).

На виконання затвердженого графіку ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" 21.12.2020 року сплатило 61 399,70 грн. заборгованості; 22.01.2021 року - 61 399,710 грн., 24.02.2021 року - 67 399,70 грн., що підтверджується дублікатами квитанції №0.0..1 від 21.12.2020 року, №0.0..1 від 22.01.2021 року, №0.0..1 від 24.02.2021 року, відповідно (а.с. 15,16,17).

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 01.03.2021 року прийняло рішення №7 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким на підставі пункту 2 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовано до ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" штраф у розмірі 2 224,09 грн. та нараховано пеню в розмірі 460 489,89 грн. за період з 15.09.2008 року до 24.02.2021 року (а.с. 6).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо застосування до позивача фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхових внесків є правомірними та вчиненими згідно з чинним законодавством, а саме - пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VІ, відповідно до якого за органами Пенсійного фонду України збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" " від 09 липня 2003 року № 1058-IV (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Закон №1058).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону №1058 страхувальниками є роботодавці, зокрема, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №1058 страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки і в повному обсязі страхові внески.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 20 Закону №1058 визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Статтею 20 Закону №1058 визначено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду (ч. 4).

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків (ч. 5).

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду(ч. 6).

Відповідно до ст. 106 Закону №1058 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею (ч. 1).

Суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій (ч. 2).

Пунктом 2 ч. 9 ст. 106 Закону №1058 визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами ПФУ, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Згідно з абз. 1 ч. 13 ст. 106 Закону №1058 про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев`ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів з дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банк чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до розрахунку фінансових санкцій та пені по особовому рахунку ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" (зворотна сторона а.с. 6), доданого до спірного рішення №7 від 01.03.2021, у позивача станом на 15.09.2008 наявний борг у сумі 79 995,95 грн; станом на 22.09.2008 - борг в сумі 22 240,94 грн.

Наявність зазначеної суми заборгованості позивачем не заперечується.

На виконання затвердженого графіку 21.12.2020 року позивачем сплачено заборгованість в розмірі 61 399,70 грн, з яких частково погашено на зазначену суму фінансову санкцію, загальна сума якої становила 79 995,95 грн. Також ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" 22.01.2021 року згідно графіку внесено кошти в сумі 61 399,70 грн, з яких на погашення фінансової санкції в розмірі 79 995,95 грн зараховано 912,49 грн. Позивачем сплачено 24.02.2021 року кошти в сумі 67 399,70 грн, 17 683,76 грн з яких зараховано на погашення фінансової санкції в загальному розмірі 79 995,95 грн.

У зв`язку з повним погашенням фінансової санкції у загальному розмірі 79 995,95 грн. відповідачем нараховано пеню в розмірі 0,1% суми недоплати за кожен день прострочення платежу, що становить 359 560,50 грн. зокрема:

61 399,70 грн. х 4480 дн. х 0,1% = 275 070,66 грн пені за період з 15.09.2008 по 21.12.2020 року;

912,49 грн. х 4512 дн. х 0,1% = 4117,15 грн пені за період з 15.09.2008 по 22.01.2021 року;

17 683,76 грн. х 4545дн. х 0,1% = 80 372,69 грн за період з 15.09.2008 по 24.02.2021 року.

Крім цього, згідно з графіком погашення заборгованості від 13.10.2020, ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" також вносилися кошти, які зараховувалися на погашення заборгованості зі сплати страхових внесків.

Так, зі сплачених 24.02.2021 року коштів в сумі 67 399,70 грн зараховано 22 240,94 грн на погашення нарахованої 22.09.2008 року заборгованості зі сплати страхових внесків за серпень 2008 року.

У зв`язку із простроченням сплати страхових внесків за серпень 2008 року на 4538 днів, відповідачем нараховано пеню в розмірі 0,1% суми недоплати за кожен день прострочення платежу, що становить 100 929,39 грн (22 240 грн. х 4538 дн. х 0,1% ), а також застосовано штрафну санкцію в розмірі 10% своєчасно несплачених грошових сум, що становить 2 224,09 грн (22 240 грн. х 10%).

Спірним рішення №7 від 01.03.2021 року нараховано за період з 15.09.2008 року по 24.02.2021 року ПАТ "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" пеню в загальному розмірі 460 489,89 грн, з яких 359 560,50 грн - пеня за прострочення сплати нарахованих 15.09.2008 року фінансових санкцій за несвоєчасну сплату страхових внесків в сумі 79 995,95 грн. та 100 929,39 грн. - пеня за несвоєчасну сплату нарахованих 22.09.2008 року страхових внесків за серпень 2008 року, а також 2 224,09 грн. - штрафні санкції за несвоєчасну сплату нарахованих 22.09.2008 року страхових внесків за серпень 2008 року у розмірі 22 240,94 грн.

При цьому, сплата позивачем платежів згідно погодженого графіку не спростовує факт їх сплати з порушенням строку, визначеного частиною 6 статті 20 Закону №1058-IV та не звільняє від відповідальності, передбаченої статтею 106 Закону №1058-IV за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду у вигляді накладення штрафу та нарахування пені.

При цьому, вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що після набрання чинності Закону №2464-VІ, збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.09.2020 року у справі №805/1452/16-а.

Аналізуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв" залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі №300/2954/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
Р. Й. Коваль