Справа № 140/14452/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/14452/21 пров. № А/857/4418/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Лутчин А.М.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Таран О.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці (як відокремленого підрозділу Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2022р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньспецгруп» до Волинської митниці (як відокремленого підрозділу Державної митної служби України) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Смокович В.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 00 хв. 25.01.2022р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 31.01.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

29.11.2021р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Волиньспецгруп» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати прийняті відповідачем Волинською митницею (як відокремленим підрозділом Державної митної служби України) рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2021/000039/2 від 01.10.2021р., № UA205140/2021/000040/2 від 01.10.2021р. та № UA205140/2021/000041/2 від 04.10.2021р.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати (Т.1, а.с.1-13).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (у судовому засіданні) (Т.1, а.с.89 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними і скасовано прийняті відповідачем Волинською митницею (як відокремленим підрозділом Державної митної служби України) рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2021/000039/2 від 01.10.2021р., № UA205140/2021/000040/2 від 01.10.2021р. та № UA205140/2021/000041/2 від 04.10.2021р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (як відокремленого підрозділу Державної митної служби України) на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 6810 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 7000 грн. (Т.2, а.с.96-103).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Волинська митниця (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України), яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.105-117).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за поданими 05.10.2021р. митними деклараціями /МД/ №№ UA205140/2021/065526, UA205140/2021/065560, UA205140/2021/065569, встановлено, що документи, які подані декларантом позивача до митного оформлення товару, містять розбіжності та неточності.

Зокрема, числове значення вартості, яке зазначено у деклараціях країни відправлення та рахунках-фактурах, не співпадають; умови поставки в рахунку-фактурі є відмінними від тих, що вказані у контракті; банківська установа, яка визначена в рахунках-фактурах, є іншою від банку в платіжному документі; ідентифікація платіжних доручень до конкретної партії товарів є неможливою.

Окрім цього, за спірними деклараціями відбулося спрацювання профілів ризику: 105-2 та 106-7.

Таким чином, у митного органу виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товарів, оскільки відповідачем за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками виявлено ризик можливого заниження митної вартості товару, що стало підставою для перевірки правильності її визначення.

Також позивачем надано для митного оформлення лише довідку про вартість транспортних витрат, яка не містить повної інформації щодо маршруту перевезення, його протяжність до місця ввезення на митну територію України, розмір тарифу на перевезення товарів.

Наголошує на тому, що доведення складових числового значення митної вартості є обов`язковим при заявленні такої митної вартості за першим методом (за ціною договору), оскільки вказане прямо передбачено ч.10 ст.58 МК України.

При цьому, обов`язок доведення митної вартості ціни товару покладений на позивача. Натомість, митний орган зобов`язаний перевіряти всі документи, подані в митних цілях, для забезпечення дотримання вимог митного законодавства України при ввезенні товарів.

Зважаючи на викладене, вважає, що спірні рішення про коригування митної вартості товарів (із застосуванням резервного методу через неможливість застосування інших методів) прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, що стверджується усталеною судовою практикою по аналогічних справах. Також вартість товару в спірних рішеннях визначена із розрахунку за основну одиницю виміру.

Окрім цього, апелянт не погоджується з присудженими судом на користь позивача судовими витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., оскільки вважає такі завищеними. Підготовка вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, між ТзОВ «Волиньспецгруп» та фірмою «ADMAR TRADE Sp.z о.о.» (Польща) укладено контракт № 01/06/2020 від 01.12.2020р., згідно якого фірма «ADMAR TRADE Sp.z о.о. (постачальник) зобов`язувалась постачати на адресу ТзОВ «Волиньспецгруп» (покупець) товари згідно інвойсів, по цінах, які в них зазначені (Т.1, а.с.74-78).

Згідно з п.п.1.2, 1.3 цього контракту загальна сума контракту складається із сум всіх поставок, здійснених продавцем покупцю протягом дії даного контракту; ціна на товар встановлюється на умовах СРТ Луцьк (Інкотермс-2010).

Відповідно до п.3.1 вказаного контракту покупець зобов`язується провести 100 % попередню оплату за кожну партію товару згідно з рахунком-фактурою (інвойсом), виставленому продавцем товару, який є предметом контракту.

Пунктом 4.1 контракту передбачено, що якість товару повинна відповідати стандартам і бути підтверджена наступними документами і сертифікатами, наданими постачальником: оригіналом рахунку-фактури (інвойсом).

З метою декларування товару «Робоче взуття на підошві» на митний пост Волинської митниці подано МД № UA205140/2021/062845 від 30.09.2021р., № UA205140/2021/062940 від 01.10.2021р., № UA205140/2021/064014 від 02.10.2021р.; митна вартість декларантом визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів (Т.1, а.с.172-174, 202-203, 248-249).

Разом із вищезазначеними деклараціями декларантом на підтвердження заявленої митної вартості товару подано наступні документи: рахунок-фактура, автотранспортна накладна, банківський платіжний документ, банківський платіжний документ, документ, що підтверджує вартість перевезення товару, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі продажу, декларація-інвойс, складена експортером, якщо фактурна вартість товару не перевищує 6000 євро, копія митної декларації країни відправлення.

Відповідач запропонував декларанту надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: - виписку з бухгалтерської документації (документи бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни, за попередні періоди); прейскурант (прайс-лист) виробника товару для загального кола покупців відповідно до VII статті ГАТТ; договір (угоду, контракт) із третіми особами про поставку товару, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; калькуляцію транспортних витрат, оскільки транспортування здійснювалось власним транспортом підприємства; висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Листами №№ 69870, 699191, 69926 від 01.10.2021р. позивач ТзОВ «Волиньспецгруп» повідомив митний орган, що декларантом надано всі наявні документи та просило випустити товар у вільний обіг (Т.1, а.с.56, 71, зворот а.с.118).

По причині наведеного, Волинська митниця прийняла рішення № 205140/2021/000039/2 від 01.10.2021р. про коригування митної вартості товарів за МД № UA205140/2021/062845 від 30.09.2021р., згідно із графою 30 якого митну вартість товару визначено за резервним методом (Т.1. а.с.20-22).

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності а саме:

у декларації країни відправлення № 21PL301010E1097454 від 29.09.2021р. числове значення становить 24683 злотих, а в рахунку-фактурі № 21-DEX/09/24/01 від 24.09.2021р. - 24228,20 злотих;

в пункті 1.2 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р. умови поставки СРТ Луцьк, а в рахунку-фактурі № 21-DEX/09/24/01 від 24.09.2021р. - EXW Okszow;

в рахунку-фактурі зазначений банк: BNP BGZ, а в платіжних дорученнях № Р002 від 30.07.2021р. та № Р006 від 30.09.2021р. - BNP PARIBAZ BANK POLSKA S.A.;

у контракті № 01/06/2020 від 01.12.2020р. адреса банку 22-100 CHELM ul.Polaniecka 19, а в платіжних дорученнях - Poland Warszawa 3 Suwak street 02 676 Warszawa;

в пункті 3.1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р. передбачена 100 % попередня оплата згідно виставленого рахунку-фактури. В п.3.2 контракту визначено, що платіж здійснюється у валюті контракту згідно виставлених рахунків-фактур. Проте в платіжних дорученнях в призначенні платежу вказано «оплата за взуття згідно контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р.», а не згідно виставлених рахунків-фактур.

Також у поданому до митного оформлення рахунку-фактурі, окрім взуття, вказані інші товари: комбінезони, піджаки та штани, головні убори, тобто, ідентифікувати та віднести дані платіжних доручень до вказаної поставки не має можливості.

Відповідно до п.7.3 укладеного контракту він вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020р., тобто на момент митного оформлення договір закінчився. Додаткової угоди про пролонгацію контракту не подано (Т.1, а.с.169-170).

Також Волинська митниця прийняла рішення № 205140/2021/000040/2 від 01.10.2021р. про коригування митної вартості товарів за МД № UA205140/2021/062940 від 01.10.2021р., згідно із графою 30 якого митну вартість товару визначено за резервним методом (Т.1, а.с.42-42а).

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товарів 1.2.5, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності.

Зокрема, у декларації країни відправлення № 21PL301010E1097438 від 29.09.2021р. числове значення вартості товару становить 21758 злотих, а в рахунку-фактурі № 21-DEX/09/24/03 від 24.09.2021р. - 21304,02 злотих.

В пункті 1.2 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р. умови поставки - СРТ Луцьк, а в рахунку-фактурі № 21-DEX/09/24/01 від 24.09.2021р. - EXW Okszow.

У рахунку-фактурі зазначений банк: BNP BGZ, а в платіжному дорученні № Р006 від 30.09.2021р. - BNP PARIBAZ BANK POLSKA S.A., в контракті № 01/06/2020 від 01.12.2020р. адреса банку: 22-100 CHELM ul.Polaniecka 19, а в платіжному дорученні - Poland Warszawa 3 Suwak street 02 676 Warszawa.

В пункті 3.1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р. передбачена 100 % попередня оплата згідно виставленого рахунку-фактури. Пунктом 3.2 контракту передбачено, що платіж здійснюється у валюті контракту згідно виставлених рахунків-фактур. Проте, у платіжному дорученні у призначенні платежу вказано «оплата за взуття згідно контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р.», а не згідно виставленого рахунка-фактури.

Також у поданому до митного оформлення рахунку-фактурі, крім взуття, є інші товари: куртки, навушники протишумні, рукавички робочі захисні, рукавички робочі бавовняні, тобто, ідентифікувати та віднести зазначені дані в платіжному дорученні до вказаної поставки не має можливості.

Відповідно до п.7.3 вказаного контракту даний контракт вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020р., тобто, на момент митного оформлення договір закінчився. Додаткової угоди про пролонгацію контракту не подано (Т.1, а.с.204-206).

Окрім цього, Волинська митниця прийняла рішення № 205140/2021/000041/2 від 04.10.2021р. про коригування митної вартості товарів за МД № UA205140/2021/064014 від 02.10.2021р., згідно із графою 30 якого митну вартість товару визначено за резервним методом (Т.1, а.с.60-61).

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять всіx даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять розбіжності, ознаки підробки.

Зокрема, у декларації країни відправлення № 21PL301010Е1097446 від 29.09.2021р. числове значення вартості товару становить 24834 злотих, а в рахунку-фактурі № 21-DEX/09/24/02 від 24.09.2021р. останнє складає 25289,35 злотих;

в додатковій угоді № 1 до контракту № 01/06/2020 від 07.04.2021р. умови поставки EXW Луцьк (Україна), а в рахунку-фактурі № 21-DEX/09/24/02 від 24.09.2021р. EXW Okszow;

в рахунку-фактурі зазначений банк: BNP BGZ, а в платіжному дорученні № Р006 від 30.09.2021р. - BNP PARIBAZ BANK POLSKA S,А., в контракті № 01/06/2020 від 01.12.2020р. адреса банку: 22-100 CHELM ul.Polaniecka 19, а в платіжному дорученні - Poland Warszawa 3 Suwak street 02 676 Warszawa;

у пункті 3.1 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р. передбачена 100 % попередня оплата згідно виставленого рахунку-фактури; у п.3.2 контракту передбачено, що платіж здійснюється у валюті контракту згідно виставлених рахунків-фактур. Проте, в платіжному дорученні в призначення платежу зазначено «оплата за взуття (payment for shoes) згідно контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р.», з не згідно виставленого рахунка-фактури, тобто, ідентифікувати та віднести зазначені дані в платіжному дорученні до вказаної поставки не має можливості;

відповідно до п.7.3 контракту він вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020р., тобто, на момент митного оформлення договір втратив чинність. Додаткової угоди про пролонгацію контракту не подано (Т.1, а.с.246-247).

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість за МД № UA205140/2021/062845 від 30.09.2021р. та № UA205140/2021/069556 від 30.09.2021р. визначено за резервним методом згідно зі ст.64 МК України, відповідно до наказу ДМС України № 476 від 01.07.2021р. «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України» на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитспужби на рівні на товар № 1 - 21,46 дол.США/кг за МД № UA205140/2021/004750 від 08.07.2021р., на товар № 2 - 14,58 дол.США/кг за МД № UA205140/2021/006726 від 12.07.2021р., на товар № 3 - 10,65 дол.США/кг за МД № UA205140/2021/6726 від 12.07.2021р.; за МД № UA205140/2021/062940 від 01.10.2021р. - на товар № 1 - 21,46 дол.США/кг за МД № UA205140/2021/004750 від 08.07.2021р., на товар № 2 - 14,01 дол.США/кг за МД № UA205140/2021/007172 від 12.07.2021р. на товар № 5 - 7,34 дол.США/кг за МД № UA204120/2021/56544 від 19.04.2021р.; за МД № UA205140/2021/064014 від 02.10.2021р. - на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні на товар № 1 - 21,46 дол.США/кг за МД № UА205140/2021/004750 від 08.07.2021р.

Коригування митної вартості слугувало підставою для видання карток відмови у митному оформленні (випуску) товарів, транспортних засобів комерційного призначення №№ UA205140/2021/001908, UA205140/2021/001909, UA205140/2021/001946 (Т.1, а.с.178-179, 215-216; Т.2, а.с.9-10).

Митне оформлення для випуску у вільний обіг вказаних товарів було здійснено за МД №№ UA205140/2021/063875, UA205140/2021/063967, UA205140/2021/001946 від 02.10.2021р. (Т.1. а.с.175-176, 211-212; Т.2, а.с.9-10).

Розглядуваний спір стосується правомірності відмови у застосуванні митної вартості, заявленої за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються; наведена відмова відображена у рішеннях № UA205140/2021/000039/2 від 01.10.2021р., № UA205140/2021/000040/2 від 01.10.2021р. та № UA205140/2021/000041/2 від 04.10.2021р. про коригування митної вартості товарів.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, тобто, представлені митному органу документи (в тому числі додатково надані) містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в МД.

Митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також не наведено достатніх підстав правомірності проведеного відповідачем розрахунку митної вартості.

На підставі досліджених письмових доказів суд вважав, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у оскаржуваних рішеннях, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA205140/2021/000039/2 від 01.10.2021р., № UA205140/2021/000040/2 від 01.10.2021р. та № UA205140/2021/000041/2 від 04.10.2021р. є необґрунтованими та безпідставними.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

В пункті 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.

Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару - робоче взуття на підошві з поліуретану та верхом з пресованої коров`ячої шкіри, з металевим підноском.

При цьому позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи містять розбіжності та недоліки.

В спростування таких недоліків суд обґрунтовано покликався на те, що платіжне доручення № Р002 від 30.07.2021р. було надано митному органу, про що свідчить графа 44 митної декларації. В даному рахунку вказано номер контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р., по якому задекларовано та оплачено товар. Цей же контракт вказаний і у інвойсі № 21-DEX/09/24/01 від 24.09.2021р., по якому відбувалось митне оформлення.

В інвойсі № 21-DEX/09/24/01 від 24.09.2021р. визначені умови поставки EXW на виконання п.п.1, 2 контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р., із змінами та доповненнями від 07.04.2021р., через що розбіжності щодо умов поставки є відсутніми, оскільки вони були змінені із СРТ на EXW згідно додаткової угоди від 07.04.2021р. (Т.1. а.с.78).

У зв`язку із такими змінами транспортні витрати були не зменшені, а збільшені, оскільки по умовах EXW Інкотермс 2010 добавились витрати на навантаження - 400 грн. згідно довідки-калькуляції понесених транспортних витрат, які були включені до митної декларації.

Відносно закінчення строку дії контракту № 01/06/2020 від 01.12.2020р. суд вірно підкреслив, що в матеріалах справи є відсутніми будь-які докази, які свідчать про зазначену обставину; під час судового розгляду до справи долучена копія контракт з терміном дії до 31.12.2025р.

Щодо інших порушень суд врахував, що продавцем товарів помилково вказано у інвойсах неправильну назву банку, замість помилкового BNP PRIBAZ BANK POLSKA S.A. № 000001, слід вказати BNP BGZ № 000001, із тим же рахунком. Номер рахунку введено правильно, крім того продавець підтвердив, що кошти по зазначеному інвойсу отримав повністю та додатково підтвердив заявлену у інвойсах вартість (Т.2, а.с.75).

Факт проведених оплат на користь нерезидента (із зазначенням відповідних документів) стверджується представленою позивачем під час судового розгляду довідкою ПАТ АБ «Укргазбанк» № 5-102/02/58/2022 від 17.01.2022р. (Т.2, а.с.48-49).

Колегія суддів зазначає про те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

У свою чергу, відповідачем не вказано та не обґрунтовано, з якою метою були витребувані додаткові документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

При цьому, позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних, необхідних для визначення митної вартості, мали неточності та розбіжності; що у митниці наявна інформація про більшу митну вартість ідентичних товарів, у зв`язку із чим від декларанта витребовувалися додаткові документи та, оскільки декларантом не надано витребуваних документів, тому митну вартість товару визначено відповідачем за резервним методом, на підставі цінової інформації, наявної в митниці.

Резюмуючи наведене, колегія суддів вважає, що подані декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України документи є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом.

Водночас, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, є недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується з послідовним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

В розглядуваному випадку митним органом в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів, під час судового розгляду даної справи не надано жодних пояснень з приводу застосування резервного (шостого) методу та неможливості здійснення розрахунку ціни товару за іншими другорядними методами.

Окрім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Між тим, в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів лише зазначено, що за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів взяті митні декларації № UA205140/2021/004750 від 08.07.2021р., № UA205140/2021/006726 від 12.07.2021р., № UA205140/2021/007172 від 12.07.2021р. та № UA205140/2021/56544 від 19.04.2021р., будь-яких пояснень щодо зроблених коригувань, тотожності товару, який оформлявся на підставі відповідних МД, не наведено.

Наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.

Разом з тим, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. по справі № 815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості.

Водночас, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, рішення відповідача № UA205140/2021/000039/2 від 01.10.2021р., № UA205140/2021/000040/2 від 01.10.2021р. та № UA205140/2021/000041/2 від 04.10.2021р. про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи непідтвердження обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак, й покладених в основу спірних рішень, заявлений позов є підставним, через що підлягає до задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Волинську митницю (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 10000 грн. (Т.1, а.с.79).

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:

договір № 03/11/21-01 від 03.11.2021р. про надання правової (правничої) допомоги, за яким правничу допомогу позивачу надано Адвокатським об`єднанням «Преміум Сервіс» (Т.1, а.с.80-81);

рахунок-фактура № 04/11/21-01 від 04.11.2021р. на послуги правничої допомоги (Т.1, а.с.83);

акт приймання-передачі послуг від 04.11.2021р., відповідно до якого надані послуги щодо консультування клієнта стосовно оскарження рішень про коригування митної вартості (1,5 год. загальною вартістю 3000 грн.), складання позовної заяви (3,5 год. загальною вартістю 7000 грн.) (Т.1, а.с.82).

платіжне доручення № 285 від 08.11.2021р. на суму 10000 грн. за послуги згідно рахунку № 04/11/21-01 від 04.11.2021р. (Т.1. а.с.84);

ордер серії АС № 1032859 від 10.01.2022р. на надання правової допомоги, виданого адвокату Адвокатського об`єднання «Преміум Сервіс» Тарану О.П. (Т.2, а.с.42).

Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 140/14452/21.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді збирання та підготовки документів для подання позову, вивчення та аналізу доказів, підготовки позову та додатків до нього, представництво в суді.

Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 7000 грн., врахувавши неспівмірність заявленої суми відшкодування на правову допомогу із заявленими позовними вимогами.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 7000 грн.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці (як відокремленого підрозділу Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2022р. в адміністративній справі № 140/14452/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Волинську митницю (як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 05.05.2022р.