Справа № 120/18179/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 р. Справа № 120/18179/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), яка подана його представником адвокатом Матюхою В.В. (далі - адвокат Матюха В.В., представник позивача), до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач після досягнення пенсійного віку звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду даної заяви органом Пенсійного фонду України винесено оскаржуване рішення № 50 від 25.10.2021, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного пільгового стажу, підтвердивши лише 8 років 11 місяців 10 днів. Як зазначає позивач, відповідач під час вирішення питання про призначення йому пенсії безпідставно не зарахував до страхового стажу період проходження ним військової служби з 07.12.1983 по 05.12.1985, оскільки довідка не містить підстави видачі з посиланням на первинним документ; та не зарахував до пільгового стажу період роботи з 09.09.2009 по 11.06.2014 згідно пільгової довідки №115 від 11.12.2020, а також період з 03.07.2014 по 10.11.2017 згідно пільгової довідки №8 від 05.02.2021. На думку позивача, необґрунтоване неврахування вищевказаних періодів роботи суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист. За таких обставин, позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, у зв`язку з чим і звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 11.01.2022 судом відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечує. Зазначає, що згідно положень п. 2 ч. 2 статті 114 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. Поряд із тим, представник відповідача зауважує, що органом Пенсійного фонду України правомірно не зараховано період проходження позивачем військової служби з 07.12.1983 по 05.12.1985 оскільки довідка не містить підстави видачі з посиланням на первинним документ; період роботи з 09.09.2009 по 11.06.2014 згідно пільгової довідки №115 від 11.12.2020, оскільки посада сторожа з виконанням обов`язків вибуховика не передбачена Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №36 від 16.01.2003; а також періоду з 03.07.2014 по 10.11.2017, згідно пільгової довідки №8 від 05.02.2021, оскільки відсутнє посилання на Постанову Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №36 від 16.01.2003 та №461 від 24.06.2016. Відтак, на думку відповідача, законних підстав для призначення пенсії позивачу за віком на пільгових умовах у ГУ ПФУ у Вінницькій області немає оскільки пільговий стаж не є достатнім задля призначення пенсії згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За таких обставин, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Інших заяв від сторін спору до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення пенсійного віку 55 років, звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За наслідком розгляду такої заяви та доданих до неї документів органом Пенсійного фонду України прийнято рішення № 50 від 25.10.2021, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Мотивами прийняття такого рішення слугувало те, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 становить 37 років 1 місяць 5 днів, з них пільговий стаж заявника складає 8 років 11 місяці 5 днів, що є недостатнім для визначення права на призначення бажаної позивачем пенсії. При цьому, до загального трудового стажу не зараховано період проходження позивачем військової служби з 07.12.1983 по 05.12.1985 оскільки довідка Калинівського районного військового комісаріату не містить підстави видачі з посиланням на первинним документ. Також до пільгового стажу не зараховано: період роботи з 09.09.2009 по 11.06.2014 згідно пільгової довідки №115 від 11.12.2020, оскільки посада сторожа з виконанням обов`язків вибуховика не передбачена Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №36 від 16.01.2003; а також період з 03.07.2014 по 10.11.2017 згідно пільгової довідки №8 від 05.02.2021, оскільки відсутнє посилання на Постанову Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №36 від 16.01.2003 та №461 від 24.06.2016. Додаткового позивачу повідомлено, що у вказаній довідці відсутній 3-й підпис та посада відповідальної особи. В постанові Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №461 від 24.06.2016 не затверджено посади майстра зміни дробильно-сортувальному цеху, майстра з ремонту дробильного цеха в кар`єрі на яких працював заявник.

Окрім того, згідно письмової відповіді на адвокатський запит, ГУ ПФУ у Вінницькій області листом від 24.12.2021 № 0200-0210-8/87682 вказало на те, що до пільгового стажу ОСОБА_1 неправомірно зараховано період роботи з 01.09.1989 по 01.10.1993, оскільки в пільговій довідці №114 від 11.12.2020 не вірно вказана постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.1956 №1173 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", що підтверджує роботу за Списком №2. Як зазначив відповідач, чинною на даний період роботи позивача була постанова Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 №10 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах".

Вважаючи, що відповідач безпідставно не зарахував вказані вище періоди його трудової діяльності до страхового та пільгового стажу та, у зв`язку з цим, протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на його думку, прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд враховує наступне.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Водночас у пункті 5 рішення N 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі - Закон N 1058-IV).

Статтею 8 Закону N 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

У вказаній редакції пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV був викладений на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017.

Окрім внесенням змін до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Законом № 2148-VIII також внесено низку інших істотних змін до Закону № 1058-IV, зокрема доповнено його окремим розділом XIVІ під назвою "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" (статті 114-115).

Відповідно до ч.1, 2 ст.114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 1 цього Порядку визначено, що він регулює застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" статті 13 та статті 100 Закону № 1788-XII.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 (приклади у додатках 1, 2).

Зміст наведених норм права свідчить про те, що право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи. При цьому для зарахування періоду роботи на посадах, віднесених до Списку № 2 у період до 21 серпня 1992 року необхідне підтвердження документами відповідних умов праці, а за період після 21 серпня 1992 року - підтвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 04.03.2020 у справі № 367/945/17 та від 27.04.2020 у справі № 367/4230/17.

Так, підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду трудової діяльності позивача з 09.09.2009 по 11.06.2014 згідно пільгової довідки №115 від 11.12.2020, виданої ТОВ «Західдорвибухпром» слуговало те, що посада сторожа з виконанням обов`язків вибуховика не передбачена Постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження писків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №36 від 16.01.2003.

Перевіряючи вказані доводи відповідача, суд вкотре враховує, що згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, із копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено, що роботодавцем вчинено записи про те, що за період з 09.09.2009 по 11.06.2014 позивач працював на посаді сторожа Вінницької дільниці БВР ДП "Західдорвибухпром" з виконання обов`язків вибуховика.

Такі записи в трудовій книжці містять посилання на відповідні документи, на основі яких вони вчинені (накази), засвідчені чітким відтиском печатки вказаного підприємства та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

На доповнення підтвердження пільгового характеру виконуваної роботи позивач надав відповідачу уточнюючу довідку №115 від 11.12.2020, видану ТОВ "Західдорвибухром", зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в дочірньому підприємстві "Західдорвибухпром", за період з 09.09.2009 по 11.06.2014 на посаді сторожа з виконанням обов`язків вибуховика. При цьому в довідці зазначено, що позивач працював сторожем в вільний від вибуховий робіт час.

Разом із тим, у вказаній довідці зазначено, що до обов`язків вибуховика дільниці буровибухових робіт входить: виписка, одержання, навантаження, розвантаження транспортування вибухових матеріалів до місця проведення вибухових робіт, виготовлення патронів-бойовиків, заряджання шпурів та свердловин, монтаж і перевірка справності підривної мережі, проведення вибуху. Проведення на полігоні випробувань вибухових матеріалів. Всі ці роботи виконувались вручну, в умовах шкідливих та небезпечних виробничих факторів, при наявності в робочій зоні шкідливих хімічних речовин, фібро генного пилу, часто за складних погодних та кліматичних умов, при наявності емоційної та інтелектуальної напруженості. Також у вказаній довідці зазначено, що позивач має право на пільгову пенсію за віком за на пільгових умовах Списком №2 при наявності відповідного стажу роботи за професією вибуховик.

Отже вказаною довідкою підтверджено те, що позивач повний робочий день працював на посаді вибуховика, а обов`язки сторожа виконував у вільний від вибуховий робіт час. Окрім того дана довідка містить інформацію про шкідливі умови праці протягом повного робочого дня на роботах з (особливо) шкідливими та (особливо) важкими умовами праці, характер виконуваної роботи, проведення атестації робочих місць по підприємству з зазначеннями номерів наказів, а відтак в повній мірі підтверджує пільговий період роботи позивача за вказаний період.

Поряд із тим, посада вибуховика передбачена чинним на той період Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, розділом І Гірничі роботи підрозділом І Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні пунктом 1.1а якого передбачено посаду Вибуховики.

Відтак суд доходить висновку, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу період трудової діяльності позивача з 09.09.2009 по 11.06.2014.

Щодо не зарахування періоду роботи з 03.07.2014 по 10.11.2017, згідно пільгової довідки №8 від 05.02.2021, оскільки відсутнє посилання на Постанову Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №36 від 16.01.2003 та №461 від 24.06.2016, а також із тієї підстави, що в Постанові Кабінету Міністрів України Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" №461 від 24.06.2016 не затверджено посади майстра зміни дробильно-сортувальному цеху, майстра з ремонту дробильного цеха в кар`єрі на яких працював заявник, то суд зазначає таке.

Як уже наголошувалось судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працював на посаді майстра з ремонту дробильного цеху у ПАТ "Іванівський спецкар`єр" у період з 03.07.2014 по 10.11.2017.

Окремо, суд звертає увагу, що пенсійному органу позивачем надана довідка про пільговий характер роботи №8 від 05.02.2021, яка видана ПрАТ "Іванівський спецкар`єр", якою підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 09.09.2009 по 11.06.2014 перебував на посаді майстра з ремонту дробильного цеху, посада за якою передбачена Списком 2. Тобто, відповідна довідка додатково уточнює особливий характер роботи, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах по Списку № 2.

Однак, зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до пільгового стажу слугувало відсутність посилання в уточнюючій довідці про пільговий характер роботи на нормативно-правові акти, яким затверджені чинні на період роботи списки. Також у постанові КМУ №461 від 24.06.2016 не затверджено посади майстра зміни дробильно-сортувальному цеху, майстра з ремонту дробильного цеха в кар`єрі на яких працював заявник,

З цього приводу суд зазначає, що до періоду роботи позивача з 03.07.2014 по 03.08.2016 слід застосовувати Список №2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, а до періоду з 03.08.2016 по 10.11.2017 Список №2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

Так, Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, розділом І Гірничі роботи підрозділом І Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні пунктом 3.б передбачено посаду Майстра дробильних фабрик, дільниць (цехів), а у Списку №2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, розділом І Гірничі роботи підрозділом І Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні зазначено професію дробильник, йдеться про робітників, що зайняті на промислових майданчиках будівництва шахт, рудників, розрізів, кар`єрів, копалень, драг, метрополітенів, тунелів, підземних каналів та інших підземних споруд на роботах з рекультивації земель, буріння технічних свердловин, профілактики та гасіння підземних пожеж, пожеж на териконах і породних відвалах.

Відтак посада майстра з ремонту дробильного цеху передбачена чинними на той період списками.

Отже, посилання відповідача як на підставу для незарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на пенсію на пільгових умовах, на незазначення в уточнюючій довідці нормативно - правовового акту, яким затверджені чинні на період роботи позивача списки, слід визнати безпідставними, адже роботу, яку він виконував в період з 03.07.2014 по 10.11.2017, відповідає тим професіям, що зазначені у наведених вище списках.

При цьому не зазначення нормативно-правового акту, яким затверджені відповідні Списки № 2 не може спричиняти не зарахування пільгового стажу роботи позивача, оскільки є лише технічним недоліком цього документа, за оформлення якого, як власне і за оформлення трудової книжки, позивач відповідати не може.

Більше того, суд вкотре наголошує, що уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників подаються лише за умови, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. А в даному випадку сукупність цих двох документів дають підстави суду зробити висновок про дійсність виконання позивачем роботи зі шкідливими умовами праці за спірний період.

Додатково суд зазначає, що вказані висновки суду також слід застосувати і до іншого твердження відповідача, що викладене у його листі від 24.12.2021 № 0200-0210-8/87682 в якому повідомлено, що до пільгового стажу ОСОБА_1 неправомірно зараховано період роботи з 01.09.1989 по 01.10.1993, оскільки в пільговій довідці №114 від 11.12.2020 не вірно вказана постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.1956 №1173 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", що підтверджує роботу за Списком №2.

Щодо відсутності 3-го підпису та посади відповідальної особи в довідці №8 від 05.02.2021, то суд зауважує, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, згідно з якою формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки, або ж видання довідок може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Крім того, суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів.

При цьому, суд також приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи Сутяжник проти РФ (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом.

Відтак, суд вважає, що у своїй сукупності записи трудової книжки позивача, яка в силу ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону № 1788-XII є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача, а також відповідні відомості, зазначені в уточнюючій довідці №8 від 05.02.2021, підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 працював майстром з ремонту дробильного цеху, тобто виконував роботу, яка надає право на зарахування цього періоду до пільгового стажу.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що відповідач неправомірно не зарахував до пільгового стажу роботи позивача період з 03.07.2014 по 10.11.2017.

Стосовно не зарахування відповідачем періоду проходження позивачем військової служби з 07.12.1983 по 05.12.1985 до страхового стажу, то суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У трудовій книжці позивача міститься запис за №4 від 23.11.1983 про звільнення позивача з транспортного цеху у зв`язку із направленням на проходження військової служби, а також запис №5 про службу в рядах Радянської армії (1983-1985 роки).

При цьому, як уже зазначалось судом, пунктом 3 Порядку 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 6 Порядку 637 на підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються:

- військові квитки;

- довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС;

- довідки архівних і військово-лікувальних установ.

В даному випадку на підтвердження періоду проходження військової служби з 07.12.1983 по 05.12.1985 позивач надав довідку Калинівського районного військового комісаріату, від 09.06.2020, яка була видана на підставі військового квитка НОМЕР_2 . Відомості про цей же військовий квиток містить і запис № 5 трудової книжки позивача.

Відтак, посилання відповідача на відсутність відомостей щодо підстави видачі відповідної довідки з посиланням на первинним документ не відповідають дійсності.

Наведені обставини дають суду підстави для висновку про те, що період проходження позивачем військової служби з 07.12.1983 по 05.12.1985 має бути зараховано останньому до його страхового стажу.

Частинами 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі "Пічкур проти України" (заява N 10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява N 68385/10 та N 71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява N 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, N 10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. the Romania, заява N 28342/95). У пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. the Moldova, заява N 45701/99).

Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії є не лише втручанням у майнові права такої особи з позиції ЄСПЛ, а й не узгоджується з принципом правової визначеності.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Ураховуючи, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії - 20.10.2021 досягнув 56 років, мав страховий стаж роботи 37 років 1 місяць 5 днів, і, як встановлено судом, його пільговий стаж на пільгових умовах за списком N 2 з урахуванням вищезазначених висновків суду становить понад 12 років і 6 місяців, суд дійшов висновку, що позивач має право на пенсію відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин прийняте органом Пенсійного фонду України рішення № 50 від 25.10.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно, в цій частині вимоги позову належить задовольнити.

Що ж до вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, які пов`язані із відмовою у призначенні пенсії та зарахуванні періоду роботи до трудового стажу, то суд не знаходить підстав для її задоволення, оскільки в межах спірних правовідносин ефективним засобом правового захисту є саме оскарження рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень, так як процедура врахування/неврахування того чи іншого документу як і підтвердження чи не підтвердження стажу роботи заявника якраз і обумовлюється наслідком прийняття відповідного рішення, яке і є предметом даного спору. Саме по собі скасування такого рішення з підстав його протиправності вказує на те, що і дії органу Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні позивачу пенсії також є неправомірними. А тому додаткове оскарження таких дій відповідача в цьому випадку є безпідставним.

Тобто, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, як способу відновлення прав позивача, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 N 1058- IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, суд доходить висновку, що оскільки наразі в позивача наявні всі умови (вік та стаж, в тому числі і пільговий), які є достатніми для призначення йому пенсії на пільгових умовах, тому належним способом захисту прав та законних інтересів позивача є зобов`язання пенсійного органу призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, оскільки заява про призначення пенсії подана позивачем 20.10.2021 (тобто з пропуском трьохмісячного строку з дня досягнення пенсійного віку), тому право на призначення пенсії підлягає захисту саме з дати подання такої заяви - 20.10.2021.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду відповідачем не доведено правомірність свого рішення та дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 50 від 25.10.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження ним військової служби з 07.12.1983 по 05.12.1985.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, період його трудової діяльності з 09.09.2009 по 11.06.2014 та з 03.07.2014 по 10.11.2017, а також призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 20.10.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 09.05.22.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович