Справа № 160/15324/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/15324/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року

в адміністративній справі № 160/15324/21 за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №160/15324/21 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що в оскаржуваній вимозі неправомірно зазначено дату набуття нею чинності 13.07.2021, з огляду на те, що відповідно до відповіді Укрпошти вимогу позивач отримав 14.04.2021, тобто відповідно до Інструкції №449 датою набуття чинності вимоги є 25.04.2021. Крім того, позивач вказує про те, що виконавче провадження було відкрито за заявою особи, у якої відсутні повноваження від імені Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на підписання відповідних заяв. Окремо позивач зазначив, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ не може бути стягувачем у виконавчому провадженні, оскільки відповідно до положень ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» стороною виконавчого провадження може бути виключно юридична або фізична особа.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на те, що державний виконавець прийняв законне процесуальне рішення про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2021 на підставі заяви стягувача про примусове виконання рішення від 02.08.2021 №7861 та виконавчого документу: вимога про сплату боргу від 12.03.2021 №Ф-69188-13/66-У (дата набрання чинності 13.07.2021) Головного управління ДПС () про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 24897,18 грн. Крім того, відповідач вказав про те, що на теперішній час всі права та обов`язки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () перейшли до його правонаступника - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (), яке утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.03.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято вимогу №Ф-69188-13/66 про сплату боргу (недоїмки), який станом на 28.02.2021 року складав 30 177,18 грн.

12.03.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято вимогу №Ф-69188-13/66У про сплату боргу (недоїмки), який станом на 13.07.2021 року складав 24 894,18 грн., яка в свою чергу набрала чинності - 13.07.2021 року.

13.07.2021 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою (отримана 02.08.2021 року згідно штемпелю вхідної кореспонденції) про примусове виконання рішення, а саме вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-69188-13/66 У від 12.03.2021 року. Зазначена заява підписана начальником Правобережного відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - Валерієм Холявченком.

25.08.2021 року державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко Оксаною Олександрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66350832 на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-69188-13/66 У від 12.03.2021 року.

Правомірність прийняття відповідачем постанови від 25.08.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №66350832 є предметом судового розгляду у даній справі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-69188-13/66У містить усі необхідні відомості, передбачені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема дату набрання чинності, а саме - 13.07.2021 року, відповідно до якої строк пред`явлення вимоги до виконання не пропущений стягувачем, у зв`язку з чим у виконавця не було підстав для повернення даного виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із статтями 1, 5 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Відповідно до ч.1, 2 ст.12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно ч.1-3 ст.15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.16 Закону №1404-VIII сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто.

Представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.

Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

З аналізу вищенаведеного випливає те, що ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII містить вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа. Відповідальність за винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки), згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», покладено на податковий орган.

В свою чергу, при надходженні виконавчого документа виконавець зобов`язаний перевірити наявність в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених частиною 1 статті 4 Закону №1404-VIII, зокрема: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ та дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що ані Законом України «Про виконавче провадження», а ані Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не встановлено обов`язку державного чи приватного виконавця перевіряти достовірність інформації набрання законної сили виконавчого документа іншим шляхом ніж це передбачено Законом України «Про виконавче провадження», а саме: відповідності виконавчого документа вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-69188-13/66У містить усі необхідні відомості, передбачені статтею 4 Закону №1404-VIII, зокрема дату набрання чинності, а саме - 13.07.2021 року, відповідно до якої строк пред`явлення вимоги до виконання не пропущений стягувачем.

Натомість доводи позивача щодо наявності у вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-69188-13/66У сумнівних відомостей щодо набрання чинності даної вимоги та невідповідностей, зокрема щодо суми заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-69188-13/66У позивачем оскаржена не була, є чинною та підлягає виконанню.

При цьому, у разі наявності у позивача обґрунтованого сумніву в правомірності винесення вказаної вимоги про сплату боргу, у тому числі щодо дотримання податковим органом порядку її заповнення, останній не позбавлений права на оскарження дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо звернення такої вимоги до виконання, зазначення податковим органом в такій вимозі недостовірних відомостей про набрання нею законної сили тощо.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що наведені позивачем доводи щодо змісту вимоги про сплату боргу не свідчать про наявність у виконавця підстав для повернення даного виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Щодо доводів позивача про те, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області не може бути стягувачем в даному виконавчому провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №227 від 06.03.2019 року, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 вирішено: ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, до якого у тому числі, включено Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Абзацом 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №893 установлено, що територіальні органи ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення ДПС України територіальних органів згідно з абз. 4 п. 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається ДПС України після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи ДПС України. що будуть утворені згідно з абз. 4 п. 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, та заповненням 30 % вакансій.

В абзаці 4 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 закріплено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 цієї постанови, переходять ДПС України та її територіальним органам.

Наказом ДПС України від 30.09.2020 року № 529 утворено як відокремлені підрозділи ДПС України територіальні органи за переліком згідно з додатком, до якого, зокрема, включено Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

30.09.2020 року проведено державну реєстрацію створення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу юридичної особи - ДПС України, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за № 008085321.

Наказом ДПС України від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893.

Відповідно до п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року, дія якого поширюється, в тому числі, і на територіальні органи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Таким чином, на теперішній час всі права та обов`язки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () перейшли до його правонаступника - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (), яке утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки Головне управління ДПС у Дніпропетровській області () наділене повноваженнями, які належали Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області (), у тому числі щодо формування вимог про сплату боргу (недоїмки) та щодо пред`явлення виконавчих документів до Державної виконавчої служби, то останнє може бути стягувачем в даному виконавчому провадженні.

Щодо доводів позивача про відсутність повноважень у начальника Правобережного відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Холявченка В. підписувати заяву про примусове виконання рішень від імені Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Наказом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №275 від 22.02.2021 року надано повноваження Холявченку Валерію - начальнику Правобережного відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, зокрема на підписання податкових вимог та заяв щодо пред`явлення виконавчих документів до Державної виконавчої служби (ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з прийняттям до уваги вказаного наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №275 від 22.02.2021 року, який податковим органом було подано лише до суду, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

До клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, разом з яким суду першої інстанції була подана копія наказу №275 від 22.02.2021 року, було також додано докази направлення такого клопотання на електронну пошту позивача (а.с. 244).

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відомості щодо повноважень Холявченка Валерія - начальника Правобережного відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, визначених наказом №275 від 22.02.2021 року, є загальнодоступними та містяться на офіційному сайті Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в розділі «Інформація щодо переліку посадових (службових) осіб, уповноважених керівником Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на виконання делегованих повноважень» (запис №390) (https://dp.tax.gov.ua/dfs-u-regioni/upovnovajeni-osobi-/74717.html).

Більш того, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що сам по собі факт ненадіслання учасником справи клопотання та додатків до нього на адресу позивача не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки суд має оцінювати докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм матеріального права, тому останнє підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №160/15324/21- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов