Справа № 420/2598/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2598/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду заяву відповідача про закриття провадження у справі за позовною заявою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (, місце проживання:65009, м.Одеса, вул. Черняховського, 9) до Державної інспекції архітектури та містобудування України (, місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКОМ ІНВЕСТ» (65036, м.Одеса, пров. 2 Артилерійський, 6) про скасування сертифікату про прийняття в експлуатацію об`єкта,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 07 лютого 2022 року надійшла позовна заява Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (, місце проживання: 65009, м.Одеса, вул. Черняховського, 9) до Державної інспекції архітектури та містобудування України (, місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКОМ ІНВЕСТ» (65036, м.Одеса, пров. 2 Артилерійський, 6) про скасування сертифікату про прийняття в експлуатацію об`єкта.

Ухвалою суду від 14 березня 2022 року після усунення позивачем недоліків у позовній заяві позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні.

До суду 13 квітня 2022 року через систему «Електронний суд» від Державної інспекції архітектури та містобудування України надійшла заява про закриття провадження у справі.

Заява обґрунтована тим, що видача сертифікатів про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками належать до компетенції ДІАМ. Але ДІАМ не є суб`єктом щодо якого Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради здійснює контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, та Закон № 3038-УІ, КАС України та інші нормативно-правові акти не наділяють виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад правом звертатися до суду з позовами про скасування сертифікату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту виданого ДІАМ, та цей спір не відноситься до компенсаційних, а отже, у позивача відсутнє право на звернення до суду з вказаного предмета.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в п. 36 ухвали від 24.12.2019 року по справі № 9901/411/19.

Також відповідач зазначив, що позивач не заперечує компетенцію ДІАМ щодо видачі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та всі його аргументи зводяться до помилковості видачі вказаного документа, що доводить, що цей спір не стосується розмежування компетенції суб`єктів владних повноважень та робить неможливим судовий розгляд, оскільки орган державної влади не може звертатися з позовом до суду до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.

Тому, на думку відповідача, цей спір не належить розгляду за правилами адміністративного судочинства та провадження належить закриттю у порядку п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Від позивача та третьої особи не надійшли письмові пояснення з приводу заяви про закриття провадження у справі.

Розглянувши дану заяву, суд доходить висновку, що заява належить задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір спір, зокрема, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п. 8, 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

При цьому суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно зі ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб тощо.

Отже, за змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов лише у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом.

Таким чином, за загальним правилом один орган державної влади не може звертатися з позовом до іншого органу, бо це означатиме позов держави до неї самої.

Винятком є компетенційний спір. Втім, хоча формально цей спір вирішується у позовному провадженні, по суті це не є спором про право. Натомість у такому судовому процесі суд дає тлумачення законодавства, роз`яснюючи межі компетенції органів.

При цьому під компетенційним спором слід розуміти спір між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі - делегованих повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.

Також для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року по справі № 280/5550/18.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, який є виконавчим органом місцевого самоврядування, звернулося до суду з позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України про скасування сертифікату про прийняття в експлуатацію об`єкта виданих відповідачем Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІКОМ ІНВЕСТ» (65036, м.Одеса, пров. 2 Артилерійський, 6).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході виконання передбачених законодавством функцій, Управлінням виявлено порушення вимог містобудівного законодавства під час видачі сертифікатів про готовність до експлуатації закінченого будівництва об`єкта за адресою: м. Одеса, пров. Ванний, 5-Г, Фонтанська дорога, земельна ділянка 101/1, а саме: спірним сертифікатом прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт загальною площею 11 080, 1 кв.м, що на 518, 46 кв. м більше ніж передбачено проектною документацією.

Позивач зазначив, що з урахуванням невідповідності збудованого об`єкта проектній документації на будівництво, відповідач за результатом розгляду заяви замовника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКОМ ІНВЕСТ» про видачу сертифікату мав відмовити у його видачі.

У зв`язку з виявленням факту незаконних дій відповідача, керуючись ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком № 461 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, з позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду як суб`єкт владних повноважень, який здійснює державний архітектурно-будівельний контроль та право звернення до суду передбачене ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком № 461.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить із застосування таких норм права.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать:

1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій;

2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Таким чином, органом державного архітектурно-будівельного контролю є як позивач та й відповідач.

Зміст управління у сфері містобудівної діяльності, державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду врегульований ст. 7 цього Закону, до якого зокрема відносяться:

надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів):

виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів;

виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів;

центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пунктів (п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»);

здійснення державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів, розташованих в межах та за межами населених пунктів, на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, зазначених у пункті 7 частини першої цієї статті (п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Позивач посилається на те, що відповідно до свого Положення, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 671-УІІІ від 03.11.2021 року, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради здійснює на території м. Одеси державний архітектурно-будівельний контроль, виконує дозвільні та реєстраційній функції у сфері містобудівної діяльності відповідно до законодавства України.

У свою чергу суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Тобто державний архітектурно-будівельний контроль покликаний на перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності вичерпаним колом осіб: замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями, до яких не відноситься ДІАМ.

В той же час суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 41- 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», державний архітектурно-будівельний нагляд - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 41- 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»), до якого позивач не відноситься. Таким органом є ДІАМ.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Таким чином, суд доходить висновку, що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не наділене повноваженнями щодо звернення до суду з позовними вимогами до Державної інспекції архітектури та містобудування України про скасування сертифікату про прийняття в експлуатацію об`єкта, що виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року по справі № 280/5550/18.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладені встановлені обставини, суд доходить висновку, що заява відповідача є правомірною та обґрунтованою, та належить задоволенню.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 19, 238, 256, 295, 297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження за позовною заявою Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (, місце проживання:65009, м.Одеса, вул. Черняховського, 9) до Державної інспекції архітектури та містобудування України (, місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКОМ ІНВЕСТ» (65036, м.Одеса, пров. 2 Артилерійський, 6) про скасування сертифікату про прийняття в експлуатацію об`єкта,- закрити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.