Справа № 260/5279/21
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2022 року м. Ужгород№ 260/5279/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Грин-Лумей В.Г.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - представник адвокат Мокрянин М.М.

відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - представник Хома Д.І.

відповідача : Головне управління в Дніпропетровській області - представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просить:

1.Визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року в редакції від 12.07.2001 року.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 26.05.21 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року в редакції від 12.07.2001 року.

3. Зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити та виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати та перераховувати пенсію з 21.05.2021 року з розрахунку 90% від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих прокуратурою від 29.04.21 року № 21/94 вих.21 без обмеження максимального розміру .

Позиції сторін.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що маючи право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року в редакції від 12.07.2001 року він 21 травня 2021 року звернувся до відповідача з пакетом документів із заявою про призначення пенсії за вислугою років, однак йому було неправомірно відмовлено у зв`язку з відсутністю у заявника необхідного стажу роботи за вислугу років .

Вважає, що рішення Відповідача про відмову у призначенні пенсії Позивачу № 29 від 26.05.2021 р., як суб`єкта владних повноважень, щодо відмови у призначенні пенсії протиправним та таким, що грубо порушує конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення позивача і підлягає скасуванню.

03 листопада 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позов. Відповідно до якого відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначає, що 15.07.2015 р. Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ втратив чинність у зв`язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ, яким станом на сьогодні визначені та врегульовані питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

Отже, з 15.07.2015 року відсутні підстави для призначення пенсії згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року. Частина 1 статті 86 зазначеного Закону регламентує, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Станом на момент звернення ОСОБА_1 до Головного управління за призначенням пенсії така склала 20 років З місяці 9 днів, в т. ч. на посадах прокурорів - 17 років 11 місяців 11 днів. Загальний страховий стаж позивача, у свою чергу, склав 22 роки 4 місяці 26 днів. Таким чином, зважаючи на відсутність у ОСОБА_1 на день звернення до пенсійного органу 25 років відповідної вислуги, вірним є висновок про правомірність рішення Головного управління №429 від 26.05.2021 р. про відмову у призначенні пенсії позивачу. Відтак у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року позивач не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже, - у нього не виникло права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789- XII.

21 лютого 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов. Відповідно до якого зазначає, що згідно з наданими документами страховий стаж Позивача становить 22 роки 4 місяці 26 днів. Стаж за вислугу років 20 років 3 місяці 9 днів. У спірному випадку, позивач, у період часу з 26.07.2001р. по 01.10.2011р., не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (у вказаній редакції) .Враховуючи сукупність викладених обставин, Відповідач доходить висновку, що оскільки стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону № 1697-//І1, а в період дії статті 50-1 Закону № 1789- ХІІ Позивач ще не набув права на призначення пенсії за вислугу років, відмова Відповідача у призначенні відповідної пенсії є обґрунтованою та правомірною.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 працює в органах Закарпатської обласної прокуратури з 21 квітня 2003 року і по теперішній час.

Так, наказом прокурора Закарпатської області № 155 від 16 квітня 2003 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в органи прокуратури Закарпатської області на посаду помічника прокурора Іршавського району з 21 квітня 2003 року з виплатою заробітної плати згідно штатного розпису.

21 травня 2021 року позивач звернувся до Мукачівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, до якої долучив копії: довідки про присвоєння ідентифікаційного номера , паспорту НОМЕР_1 , трудову книжку серії НОМЕР_2 , диплома бакалавра від 06 липня 2002 року НОМЕР_3 , диплома магістра від 09 липня 2003 року НОМЕР_4 , довідок Закарпатської обласної прокуратури від 29 квітня 2021 року за № 21/94 - вих.21 про складові заробітної плати/грошового забезпечення, (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) за відповідною посадою заступника керівника Мукачівської місцевої прокуратури .

Листом від 03.06.2021 за № 0700 - 0207 - 8/21640 Відповідач - Головне управління пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило ОСОБА_1 , що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії № 29 від 26.05.2021 Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, з огляду на відсутність в останнього необхідної законодавчо визначеної вислуги років.

Зокрема, станом на момент звернення ОСОБА_1 до Головного управління за призначенням пенсії така склала 20 років 3 місяці 9 днів, в т. ч. на посадах прокурорів - 17 років 11 місяців 11 днів. До вислуги років зараховано:

- половину строку навчання на юридичному факультеті Одеської національної юридичної академії (бакалаврат та магістратура - 2 роки 3 місяці 28 днів);

- періоди трудової діяльності на прокурорсько-слідчих посадах (з 21.04.2003 по 05.05.2021 рр. - 17 років 11 місяців 11 днів).

Загальний страховий стаж позивача, у свою чергу, склав 22 роки 4 місяці 26 днів.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).

Згідно із частиною 2 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

З 1 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-УІ (далі - Закон №3668- VI), п.п. 4 п. 6 розділу II Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до ст.50-1 Закону №1789- ХІІ.

Враховуючи наведені зміни, з 1 жовтня 2011 року пенсія прокурорам та слідчим органів прокуратури призначалась у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, із 1 жовтня 2011 року положення частини першої ст. 50-1 Закону №1789-Х11 щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв`язку із внесенням змін до редакції цієї статті Законом №3668-VI.

При цьому, з 1 жовтня 2011 року (відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ) вищезгадані особи мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року-24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців.

15.07.2015 року Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ втратив чинність у зв`язку з набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-УІІ, яким станом на сьогодні визначені та врегульовані питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

Отже, з 15.07.2015 року відсутні підстави для призначення пенсії згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначено ст.86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ.

Згідно ч.1 ст. ст.86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років є: а) вислуга років - 25 років; б) стаж на посадах прокурорів - 15 років.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 має страховий стаж 22 роки 4 місяці 26 днів та спеціальний стаж за вислугу років 20 років 3 місяці 9 днів.

Під час вирішення справи, суд враховує, що з 15.07.2015р. стаття 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. №1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

За таких обставин, спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VI, оскільки позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 21.05.2021р.

Із приводу доводів ОСОБА_1 про звуження обсягу його прав на пенсійне забезпечення суд зазначає наступне.

Так, із аналізу положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (втратив чинність 15.07.2015 р.) випливає, що у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, у разі, якщо в подальшому в чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

За встановлених у даній адміністративній справі обставин, ОСОБА_1 у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже, - у нього не виникло права на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону №1789- XII.

А тому, враховуючи, що позивач не набув такого права, неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається останній у поданій ним заяві, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2016 року у справі №33/6710/15-а, №372/2909/17, №211/3177/17, №752/19006/16-а, які, в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судців», враховуються судами при застосуванні тотожних норм права.

Щодо посилання позивача на гарантоване йому ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном, суд зазначає наступне.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, п. 35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури. З огляду на це, у позивача немає "законних сподівань" на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014р. у справі "Великода проти України" Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Враховуючи викладене та те, що стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону № 1697-VІІ, а в період дії статті 50-1 Закону № 1789- ХІІ Позивач ще не набув права на призначення пенсії за вислугу років, відмова Відповідача у призначенні відповідної пенсії є обґрунтованою та правомірною.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст виготовлено та підписано 10 травня 2022 року.