Справа № 580/4233/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4233/21 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адмністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з вимогами про визнання протиправною відмову відповідача про зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при стажі роботи на посаді судді: 29 років 3 місяці 15 днів, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е.Дзержинського - 1 рік 11 місяців (період навчання: з 01.09.1977 по 01.07.1981 p.p.), що становить 31 рік 02 місяці 15 днів, та дає підстави для збільшення виплати довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який становить 29 років 3 місяці 15 днів, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 11 місяців, (період навчання: 01.09.1977 - 01.07.1981 р.р.) та провести перерахунок призначеного з 10.10.2016 розміру довічного грошового утримання судді у відставці, нарахування та виплату недоплачених коштів за минулий період, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням індексу інфляції та раніше проведених виплат за вказаний період.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка працювала на посаді судді Корсунь-Шевченківського районного суду, а з 10.10.2016 їй призначено довічне грошове утримання судді у зв`язку із відставкою. Позивачка 17.05.2021 звернулася до відповідача із заявою про зарахування до спеціального стажу судді половини строку навчання в вищому навчальному закладі, а саме: 1 рік 11 місяців, однак, відповідач повідомив позивачу про відсутність правоивх підстав для такого зарахування.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1977 по 01.07.1981 роки; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1977 по 01.07.1981 роки. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ГУ ПФУ в Черкаській області подано апеляційну скаргу, у якій відповідач стверджує, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт наполягає, що посилання суду першої інстанції на законодавчі акти, які регулювали визначення стажу роботи на посаді судді та які були прийнятті після обрання позивача на посаду судді вперше, діяли протягом його трудової діяльності та втратили чинність до виходу позивача у відставку, є помилковими. При визначені стажу роботи позивача мають враховуватися тільки норми, визначені статтею 137 Закону №1402-УІІІ.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Черкаській області, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 04 березня 2022 року, та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 04 березня 2022 року.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подавала, що не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII "Про звільнення суддів" ОСОБА_1 звільнена з посади судді Корсунь-Шевченківського районного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу Корсунь-Шевченківського районного суду від 06.10.2016 року №26-ос відраховано суддю ОСОБА_1 зі штату Корсунь-Шевченківського районного суду з 05.10.2016 у зв`язку із її звільненням з посади судді.

З 10.10.2016 ОСОБА_1 отримує довічне утримання судді у відставці, призначене згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Позивач 17.05.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про зарахування до стажу на посаді судді половини строку навчання у вищому навчальному закладі та проведення відповідного перерахунку стажу судді та грошового утримання з моменту його призначення. Проте, відповідач листом від 11.06.2021 №2300-0304-8/34510 повідомив позивача, що для зарахування половини строку навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, що дає право на збільшення щомісячного довічного грошового утримання, не має правових підстав.

Не погодившись з такими висновками пенсійного органу, позивач звернулася за позовом до адміністративного суду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 11 жовтня 2021 року, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до абз. 4 пункту 34 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На момент звільнення позивача у відставку та призначення їй щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453).

Відповідно до частини першої статті 109 Закону №2453 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до частини першої статті 131 Закону № 2453 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Закону № 2453 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як свідчяать матеріали справи, ОСОБА_1 обрано на посаду судді до набрання чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 (з 21.06.1987 - народний суддя Корсунь-Шевченківського районного народного суду) у зв`язку з чим під час вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування спірних періодів до суддівського стажу, підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час призначення позивача на посаду судді.

До набрання чинності Законом №2453 зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон №2862-ХІІ) та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до абз. 2 статті 43 Закону №2862-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статтею 1 вказаного Указу Президента України, питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865.

Пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року N865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.

Таким чином законодавством, чинним на час призначення позивача суддею, передбачалося зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарного періоду проходження строкової військової служби, у випадку роботи особи на посаді судді не менш як 10 років.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 127/20301/17, від 02 квітня 2019 року у справі №607/8578/17.

Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 та диплома про освіту, у період з 01 вересня 1977 року по 01 липня 1981 року позивач навчалася в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського на денній формі навчання за спеціальністю «правознавство».

Враховуючи, що Законом України "Про статус суддів" та постановою Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" №865 від 03.09.2005 року станом на час призначення (обрання) позивача суддею було передбачено врахування у стаж роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання половини строку навчання за денною формою на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, тому вона має право на визначення загального стажу роботи судді з врахуванням у тому числі і цього періоду.

Виходячи з такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді слід зарахувати половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

В іншій частині колегія суддів не оцінює рішення суду першої інстанції, оскільки відповідачем такі вимоги в апеляційній скарзі не заявлені.

Виходячи з викладеного судом першої інстанції належно обгрунтовано висновки щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі №580/4233/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко