Справа № 446/1409/20
Суддя: Самсін М. Л.
Дата ухвалення: 2021-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 446/1409/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

за участю секретаря судового засідання Груба Л.М.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка-Бузька адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лоштин Андрія Тарасовича командира роти Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ДП18 № 854620 від 24.07.2020,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2020 р.01 січня 2022 року командиром роти Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лоштин А.Т. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 854620, відповідно до якої 24.07.2020 р. о 22 год. 13 хв., ОСОБА_1 у м. Львів по вул. Театральна-Вірменська, не виконав вимог дорожніх знаків 5.33 «Пішохідна зона» та 3.1 «Рух заборонено», здійснив рух у пішохідній зоні та відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно постанови до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що він не керував транспортним засобом, інспектор не надав доказів керуванням ним автомобілем, а тому дії інспектора незаконні і останній не мав підстав виносити спірну постанову, крім того в постанові неправильно вказано дані про номерний знак. Просить позов задовольнити.

Відповідачі не забезпечили явку повноважного представника в судове засідання, про дату і час судового засідання повідомлялись вчасно та належним чином. 09.03.2021 представником відповідача надіслано відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ДП18 №854620 о 22 год. 13 хв. у м. Львів по вул. Театральна-Вірменська, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, здійснив рух у пішохідний зоні та відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративна відповідальність настає за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так судом встановлено, що позивач о 22 год. 13 хв. у м. Львів по вул. Театральна-Вірменська, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом YAMAHA TZF-R1, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух у пішохідний зоні та відмовився пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

З постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ДП18 № 854620, позивач не погоджується в повному обсязі, зазначаючи, що транспортним засобом, вказаним у постанові, а саме: УАМАНА TZF-R1, н.з. НОМЕР_2 , я не керував, а відтак порушити норми вищенаведених знаків я не міг, також працівниками патрульної поліції невірно вказано номерний знак - НОМЕР_2 , натомість має бути НОМЕР_1 .

09.03.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просять у задоволенні позовних вимог відмовити повність, зазначивши, що, як вбачається з ситуації, о 22:13 год 23.07. 2020 року за адресою: м. Львів перехрестя вулиць Театральна - Вірменська, позивач керуючи транспортним засобом УАМАНА TZF-R1 номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожньої таблиці 5.33 « Пішохідна зона» та порушив дорожній знак 3.1 « Рух Заборонено» чим порушив п.п. 8.4, а також при перевірці Позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, та реєстраційного документа на транспортний засіб чим порушив пункт правил 8.4в, 2.1а, 2.16, ПДР України. За дане адміністративне правопорушення КУпАП передбачає відповідальність санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Інспектор чітко спостерігав факт допущення Позивачем порушення вимог ПДР України, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення Постанови.

Також, зазначають, що оскаржувана постанова серії ДП18 № 854620 від 24.07.2020 року, згідно наказу МВС «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» від 18.12.2018 N° 1026 - строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб. Виходячи з цього, відеозапис не є збереженим. Управлінню патрульної поліції не були відомі наміри Позивача скасовувати постанову серії ДП18 № 854620 від 24.07.2020 року, та про необхідність збереження відеозапису з відеореєстраторів того дня.

Враховуючи вищенаведене, суд не приймає доводів позивача про те, що останній не керував транспортним засобом, оскільки останні нічим не підтверджені.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 23 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року N° 1395 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 4 Розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Щодо доводів позивача про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, в тому числі щодо не складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення, то суд не приймає їх до уваги враховуючи наступне.

Згідно із статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, спірна постанова від 24.07.2020 винесена ОСОБА_2 командиром роти Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лоштин А.Т., саме на місці вчинення правопорушення та у спосіб, що передбачений вимогами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доказів протилежного позивачем не надано і судом таких доказів не здобуто.

При цьому, доводи позивача щодо незаконності дій інспектора та незаконності постанови суд до уваги не приймає, оскільки останні не підтверджені жодними належними доказами та спрямовані виключно на те, щоб уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову

Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, адміністративне провадження №К/9901/1018/17. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості заявлених вимог та не надано доказів на підтвердження викладених у позовній заяві доводів.

У свою чергу, відповідачем на підтвердження своїх доводів та заперечень надано належні та допустимі докази, які узгоджуються між собою і тому приймаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №854620 від 24.07.2020, а відтак позов не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.123, 139, 241-246, 250, 251, 255, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у позові ОСОБА_1 до Лоштин Андрія Тарасовича командира роти Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ДП18 № 854620 від 24.07.2020, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: М.Л. Самсін