Справа № 120/11042/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 травня 2022 р. Справа №120/11042/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00 га, яка розташована на території села Росоша Вінницького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства відповідачем 16 липня 2021 року прийнято рішення №430, яким відмовлено у наданні такого дозволу з підстав невідповідності місця розташування бажаної земельної ділянка генеральному планові населеного пункту.

Вважаючи, що відповідач безпідставно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, представник позивача звернувся до суду з цим позовом та просить визнати рішення Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області №430 від 16 липня 2021 року протиправним та скасувати його, зобов`язавши відповідача надати відповідний дозвіл.

Ухвалою від 13 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області належним чином засвідчену копію клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в селі Росоша Вінницького району Вінницької області, а також поданих разом із таким клопотанням документів. Також витребувано у Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області належним чином засвідчену копію висновку постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток історичного середовища та благоустрою, а також генерального плану села Росоша Вінницького району Вінницької області.

04 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що сільська рада заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Такий, окрім іншого, обґрунтований тим, що місце розташування бажаної позивачем земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а саме така земельна ділянка територіально знаходиться у селі Росоша Липовецької територіальної громади та згідно із затвердженим Генеральним планом села Росоша відноситься до зони сільськогосподарських угідь (в тому числі сіножаті та пасовища), розорювання яких не планується, тобто не підлягає передачі у власність для ведення особистого селянського господарства. За наведених обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, на виконання вимог ухвали від 13 вересня 2021 року відповідачем до відзиву долучено витребувані судом документи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

04 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтованою площею 2,00 га, яка розташована на території села Росоша Вінницького району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства. До такого клопотання долучено копії паспортного документа, реєстраційного номера облікової картки платника податків, а також графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду такого клопотання 16 липня 2021 року Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області прийняла рішення №430, яким відмовила у наданні такого дозволу у зв`язку із невідповідністю місця розташування ділянки генеральному плану населеного пункту, який є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокові стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 розділу IV ЗК України.

Так, згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, частиною 6 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якими є:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України, а тому відмова у вирішенні заяви на будь-яких інших підставах, які не передбачені даною нормою, суперечить вимогам закону.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон №280/97-ВР).

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відтак, рішення Липовецької міської ради від 16 липня 2021 року №430 "Про відмову у наданні дозволу та затвердженні документації із землеустрою" вважається прийнятим у передбаченій законом формі (належним чином оформленим) та органом, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання.

Що ж до підстав, якими керувався відповідач, відмовляючи позивачу у задоволенні його клопотання з вказівкою на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Генерального плану села Росоша, то суд враховує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

До складу містобудівної документації входить: генеральний план населеного пункту, детальний план території, план зонування території.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" обмеження у використанні земель (територій), визначені комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, детальним планом території, підлягають внесенню до містобудівного кадастру, а також Державного земельного кадастру в порядку, встановленому Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Отже, генеральний план населеного пункту та інша містобудівна документація, яка одночасно є і землевпорядною документацією розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. В іншому випадку, надання земельних ділянок в користування без дотримання генерального плану населеного пункту призвело б до хаотичного розподілу земель без врахування інтересів територіальної громади та її жителів.

Як слідує зі змісту клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та доданих до нього документів, зокрема й графічних матеріалів, земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, знаходиться в селі Росоша Липовецької територіальної громади.

Водночас, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, рішенням 13 сесії Росошанської сільської ради 7 скликання від 11 листопада 2016 року "Про затвердження Генерального плану сіл Росоша та селища Липовець Липовецького району Вінницької області" затверджено Генеральний план села Росоша та селища Липовець Липовецького району Вінницької області.

Відповідно до плану зонування території, що розроблений в складі Генерального плану села Росоша, викопіювання з якого надано суду, встановлено, що та земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, розташована в межах зони сільськогосподарських угідь, зокрема й сіножатей та пасовищ.

Відповідно до статті 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Відтак, землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися у власність та в користування громадянам на умовах та в порядку, визначеному ЗК України.

Разом із тим, стаття 34 ЗК України визначає, що земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби, можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (оренди).

Водночас, позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність.

За таких обставин суд погоджується із доводами відповідача про те, що місце розташування земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, не відповідає Генеральному плану села Росоша, адже, як встановлено судом, така ділянка розташована в масиві, що призначений для сіножатей та пасовища, що в силу приписів статті 34 ЗК України забороняє передачу такої ділянки у власність.

Земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, згідно із містобудівною документацією села Росоша належить до земель загального користування, адже в тому числі передбачена для сінокосіння та випасання худоби, і не може передаватися у приватну власність. Надання дозволу позивачу на розроблення землевпорядної документації щодо відведення у власність земельної ділянки загального користування порушить права інших осіб щодо її використання, так як ця земельна ділянка передбачена для об`єктивної необхідності.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №120/611/19-а, а також у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі №120/4219/19, від 21 лютого 2022 року у справі №120/3870/21, від 06 квітня 2022 року у справі №120/3397/21.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку, що рішення Липовецької міської ради від 16 липня 2021 року №430, яким позивачеві відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийнято правомірно.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування позивачеві сплаченого ним при зверненні до суду судового збору.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: 22500, Вінницька обл., м. Липовець, вул. Василя Липківського, буд. 30; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04325957)

Рішення суду у повному обсязі складено 05.05.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович