Справа № 460/16622/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/16622/21 пров. № А/857/2093/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року (суддя першої інстанції Друзенко Н.В., м. Рівне, повний текст складено 31.12.2021)

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції від 12.07.2001); зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції від 12.07.2001) у розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідок прокуратури Рівненської області про складові заробітної плати з дня звернення 04.08.2021.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції від 12.07.2001). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 (в редакції від 12.07.2001) у розмірі 90% суми щомісячного заробітку з урахуванням довідок прокуратури Рівненської області про складові заробітної плати з дня звернення 04.08.2021. В частині вимог про зобов`язання виплачувати пенсію без обмеження її максимального розміру відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області пропорційну частину судових витрат по сплаті судового збору в сумі 605,00 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, вважаючи таке ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 31.12.2021 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що до 01.06.2015 питання призначення пенсії працівникам прокуратури регулювалося ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-ХІІ «Про прокуратуру». Згідно з п. 5 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». На правовідносини, що виникли має поширюватись дія Закону № 1697-VІІ, а не положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії (04.08.2021). З часу набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (з 15.07.2015) немає законних підстав для застосування, зокрема, положень частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ для призначення позивачу пенсії за вислугу років. Також стверджує, що суд помилково встановив, що відповідачем підтверджено наявність у позивача більше 18 років стажу роботи на посадах прокурорів. Згідно з поданими документами, на дату звернення (04.08.2021) вислуга років, що дає право на пенсію згідно із статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, становить 18 років 2 місяці 7 днів, в тому числі стаж роботи на посаді прокурора 15 років 2 місяці 2 дні. Страховий стаж становить 20 років 10 місяців 14 днів. Отже, судом не дотримано одну із вимог статті 86 Закону України «Про прокуратуру», а саме, у позивача відсутній необхідний стаж за вислугою років 25 років, а натомість становить 18 років, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно з дипломом спеціаліста НОМЕР_1 ОСОБА_1 у 2002 році закінчила Національну академію внутрішніх справ України і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

Згідно відомостей, внесених до трудової книжки, ОСОБА_1 з 29.05.2003 була призначена на посаду помічника прокурора Корецького району прокуратури Рівненської області. З 02.06.2006 призначена на посаду прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Рівненської області, із звільненням з попередньої посади. 10.10.2006 призначена на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду, із звільненням з попередньої посади. 09.11.2009 призначена на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, з корупцією управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури області із звільненням з попередньої посади. 28.07.2011 призначена на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Рівненської області із звільненням з попередньої посади. 22.11.2012 призначена на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Рівненської області із звільненням з попередньої посади. 21.07.2014 - призначена на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та процесуального керівництва прокуратури області із звільненням з попередньої посади. 20.07.2015 - призначена на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Рівненської області із звільненням з попередньої посади. 25.01.2016 - призначена на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області із звільненням з попередньої посади. 06.09.2021 - звільнена із займаної посади за рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації згідно підпункту 2 частини першої пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Довідкою Рівненської обласної прокуратури №07-372вн21 від 04.08.2021 підтверджено, що станом на 04.08.2021 стаж роботи ОСОБА_1 , який дає їй право на пенсію за вислугою років становить 18 років 2 місяці 7 днів.

Також встановлено, що з 19.04.2021 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності (III група, загальне захворювання).

04.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії, а саме за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»), до якої долучила довідки Рівненської обласної прокуратури №21-205 на №21-206 від 04.08.2021 про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за вислугу років) та про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Рішенням відповідача від 10.08.2021 в перерахунку пенсії відмовлено, з покликанням на те, що у ОСОБА_1 відсутня вислуга років, вона не досягла віку 55 років та не має страхового стажу 30 років (підтверджено страховий стаж 20 років 10 місяців 14 днів).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України, розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Закон №1789-ХІІ в окремих його положеннях є чинним, та з аналізу наведеної вище норми передбачається право на пенсію згідно з цією статтею, а саме 50-1 Закону №1789-ХІІ. Суд виходив з того, що у даному випадку є підстави стверджувати про наявність у позивача законних сподівань, оскільки наявний стаж роботи позивача на відповідних посадах у прокуратурі передбачає право на призначення та виплату пенсії за вислугою років, а положення статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 (в редакції від 14.10.2014), фактично звузило право позивача на призначення та виплату пенсії за вислугу років. Таким чином, позивач мала «законні сподівання» на призначення та виплату пенсії за вислугу років. Отже, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 (в редакції від 12.07.2001) підлягають задоволенню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ.

Частиною 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції від 05.11.1991, що діяла до 1 жовтня 2011 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Отже, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції, яка була чинна на час прийняття позивача на роботу в органах прокуратури і на яку покликається позивач) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

З 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014.

Пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 цього закону.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури втратили чинність з дня набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014, а саме з 15 липня 2015 року.

Станом на 04.08.2021 - час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років діяли норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, які визначені ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.

Згідно ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Встановлено, що згідно довідки Рівненської обласної прокуратури №07-372вн21 від 04.08.2021 підтверджено, що станом на 04.08.2021 стаж роботи ОСОБА_1 , який дає їй право на пенсію за вислугою років становить 18 років 2 місяці 7 днів.

Отже, виходячи з дії законів в часі на правовідносини, що виникли поширюється дія Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014, а не положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991, яка втратила свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 позивач пов`язує з тим, що вказана норма права діяла під час її роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014, призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та відповідно зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, що свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, і прямо суперечить положенням Конституції України.

Суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими, оскільки відповідно до положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, якими визначено підстави для призначення пенсії працівникам прокуратури, станом на 04.08.2021 (момент звернення позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років) позивач не мала передбаченої законом вислуги років, тому відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 у №1697-VII, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для визнання дій щодо прийняття такого рішення суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26 липня 2001 року (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12 липня 2001 року) до 1 жовтня 2011 року (в редакції Закону № 3668 від 08 липня 2011 року), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

За встановлених у цій справі обставин, позивач у період часу з 26 липня 2001 року по 01 жовтня 2011 року не мала необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у неї не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у вказаній вище редакції).

Оскільки позивач не набула такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Така правова позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 211/5697/16-а (2а/211/149/16), від 10 травня 2018 року у справі № 358/1830/16-а, від 10 жовтня 2019 року у справі № 265/3516/17, від 04 грудня 2019 року у справі №747/559/17 та від 18 березня 2020 року у справі № 310/7064/16-а.

Щодо покликань суду першої інстанції на те, що позивач мала «законні сподівання» на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland № 6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» (Kjartan Аsundsson v. Iceland № 60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає «законних сподівань» на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

Отже, стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач не набула права на призначення пенсії за вислугу років.

На підставі вищевикладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції від 12.07.2001) та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції від 12.07.2001) у розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідок прокуратури Рівненської області про складові заробітної плати з дня звернення 04.08.2021 не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Таким чином, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар