Справа № 240/34730/21
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Житомир справа № 240/34730/21

категорія 112040201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення санкцій та пені розмірі 13721,33 грн,

встановив:

Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом у якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму адміністративно-господарських санкцій та пені, у розмірі 13721,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що суб`єкт господарювання у спірних правовідносинах допустив порушення положень Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, працевлаштування інвалідів не забезпечив, суму адміністративно-господарських санкцій самостійно не сплатив, а відтак, спірна сума заборгованості підлягає стягненню у судовому порядку.

Ухвалою від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 21.01.2022. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що оскільки середньооблікова чисельність працюючих у мене штатних працівників протягом 2020 року була 9 працівників, то відповідно до статей 18, 19 Закону №875-XII відповідач створила одне робоче місце для працівника з інвалідністю та з 01 листопада 2020 року працевлаштувала його, скориставшись правом, наданим згідно з ч. 1 ст.18 Закону № 875- XII та п.1 ч. 4 ст.50 Закону України Про зайнятість населення, а відтак виконала норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів. З 17 березня 2020 року призупинила свою підприємницьку діяльність. В подальшому дія карантину неодноразово продовжувалася, у зв`язку з чим підприємницька діяльність мною не здійснювалась. І тільки після послаблення карантинних обмежень з серпня 2020 року я відновила свою підприємницьку діяльність із кількістю 7 штатних працівників. З вересня 2020 року я почала створювати нові робочі місця, в тому числі працевлаштувала на основне місце роботи одну особу з інвалідністю, яка працює і на сьогоднішній день. Вважає, що у 2020 році мною були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю та їх працевлаштування. Доказів, які б свідчили про те, що я відмовляла у прийнятті на роботу особам з інвалідністю, які безпосередньо зверталися до мене, або які були направлені до мене для працевлаштування, немає, а тому вважаю, що твердження позивача про те, що я упродовж 2020 року не виконала норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю- штатних працівників облікового складу є безпідставними. Окрім того законом чітко встановлено кінцевий термін самостійного виконання зобов`язання щодо сплати адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для осіб з інвалідністю, а тому перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, тобто з 16 квітня. Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Відповідь на відзив надійшла до суду 28.01.2022. Заперечуючи викладені у відзиві на позовну заяву обставини, позивач зазначив що згідно Єдиного інформаційного автоматизованого банку даних Фонду соціального захисту інвалідів ФОП ОСОБА_1 була зареєстрована у відділенні Фонду лише 06.09.2021 за №7419 та подала Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю 17.09.2021, згідно статистичних даних якого і було виявлено порушення нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю за 2020 рік, передбаченого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Як наслідок, ці обставини послужили ФОП ОСОБА_1 для ухилення її від реєстрації у відділенні Фонду, від подання Звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та від сплати адміністративно-господарських санкцій у термін до 15 квітня 2021 року за невиконання нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю у 2020 році. Підтвердженням цього є безпосередньо Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю форми №10-ПОІ, в якому відповідачем виведені статистичні дані за 2020 рік і самостійно нараховані адміністративно-господарські санкції. В сукупності, наведені вище обставин дають підстави відділенню Фонду вважати, що ФОП ОСОБА_1 у 2020 році не виконала нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю, самостійно нарахувала (вивела адміністративно-господарські санкції, але з метою ухилення від сплати цих санкцій до Державного бюджету не зареєструвалася в установленому порядку у відділенні Фонду, не подала до відділення Фонду звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю форми №10-ПОІ до 1 березня 2021 року та у визначений Законом термін до 15 квітня 2021 року самостійно не сплатила адміністративно-господарській санкції, а подала його до територіального відділення Фонду 17.08.2021. Саме з цієї дати 17.09.2021, тобто з дня виявлення заборгованості відділення Фонду приступило до організації претензійно-позовної роботи шляхом направленн япретензії за №04-158/874 від 22.09.2021, направлення запиту до Житомирського міського центру зайнятості за №04-172/954 від 07.10.2021, на який отримана відповідь від ФОП ОСОБА_1 , що протягом 2020 року згідно форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для працевлаштування осіб з інвалідністю до Житомирського МЦЗ не надходила. Просить задовольнити позовні вимоги.

У період із 21.02.2022 по 25.02.2022 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У період із 07.03.2022 по 08.04.2022 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 17.09.2021 відповідач подала позивачу звітність форми №10-ПОІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідність" за 2020 рік" у якому у рядку 03 "Кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" вказано - фактично за рік -1. У рядку 06 "Сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 12966,67 грн".

Житомирський міський центр зайнятості листом №2327/02 від 11.10.2021 повідомив позивача про те, що від відповідача протягом 2020 року згідно Форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) до Житомирського міського центру зайнятості для працевлаштування осіб з інвалідністю не надходили."

Претензія №46/21 за невиконання нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю у 2020 році виставлена відповідачу 22.09.2021 №04-158/874.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо строків звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, п. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, річний звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік відповідач повинен був подати не пізніше 01.03.2021 року та розрахувати і сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю до 15.04.2021 року.

Сторонами визнається, що Звітність форми №10-ПОІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідність" за 2020 рік" відповідач подала 17 вересня 2021 року.

Отже, початок перебігу строку звернення до суду почався саме з вересня 2021 року, оскільки відповідач не подавала позивачу звітність у строки, визначені ч. 4 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Із позовною заявою позивач звернувся до суду 27.10.2021.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до адміністративного суду.

Щодо спору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон України №875), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідачем у 2020 році подавалась звітність за лютий до Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з інформацією про попит на робочу силу (вакансії), про наявність робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН.

У відповідності до ст. 20 Закону України №875, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації, громадські організації інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Частиною 1 ст. 18 Закону України №875 передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Тобто, цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Відтак, статтею 18 Закону України №875 не встановлено правил, за якими підприємство було б зобов`язане самостійно здійснювати пошук осіб з інвалідністю для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 Закону України №875 чітко визначені обов`язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року №5067-VI передбачено, що роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

При цьому, у зв`язку з прийняттям даного Закону відмінено норму щодо обов`язкової щомісячної подачі звітів про наявність вільних робочих місць.

У відповідності до п. 5 Розділу І Порядку «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 (у редакції від 07.02.2017), форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Згідно з п. 1.1. Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року № 42, форма № 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», що заповнюється за рік, поширюється на всі підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, у яких працює за основним місцем роботи від 8 і більше осіб.

Отже, вказане свідчить про наявність у роботодавця обов`язку виділяти та створювати робочі місця для осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, а також повідомляти уповноважені органи про наявність вакансій (форма 3-ПН), за наслідками розгляду яких компетентні органи направляють на підприємство осіб з інвалідністю для працевлаштування. Звіт форми №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, де датою відкриття є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладено новий трудовий договір з найманим працівником.

Доказом, який свідчить про створення відповідачем робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіти форми №3-ПН.

Однак, Житомирський міський центр зайнятості листом №2327/02 від 11.10.2021 повідомив позивача про те, що від відповідача протягом 2020 року згідно Форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) до Житомирського міського центру зайнятості для працевлаштування осіб з інвалідністю не надходили."

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2020 році становила 9 осіб, про що й відповідач самостійно повідомила фонд.

Відтак, оскільки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2020 році становила 9 осіб, то у останньої виник обов`язок створити 1 робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю. Однак такий обов`язок ФОП ОСОБА_1 не виконала.

Твердження відповідача про те, що у серпні 2020 року штатна кількість осіб повинна була повернутись до 7 осіб, що не відбулось лише у зв`язку із пандемією COVID-19, є необґрунтованими, так як відповідач зобов`язана була створити одне робоче для працевлаштування особи з інвалідністю серед наявних на той момент 9 робочих місць з метою не допущення господарського правопорушення в частині виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю.

Суд звертає увагу, що відповідачем порушено саме процедуру створення вільного робочого місця для особи з інвалідністю і завчасного подання звітності до центру зайнятості.

Отже, матеріалами справи підтверджується та обставина, що відповідачем у 2020 році не було своєчасно створено робоче місце та працевлаштовано відповідно до нормативу 1 особу з інвалідністю.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 у 2020 році не виконала вимоги Закону №875-ХІІ щодо працевлаштування однієї особи з інвалідністю, тому суд приходить до висновку, що нараховані адміністративно-господарській санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 12966,67 грн та пеня в сумі 754,38 грн підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Домбровського, 38, м.Житомир,10003, ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення санкцій та пені, - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави в особі Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарської санкції та пені в загальному розмірі 13721,33 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук