Справа № 140/9037/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/9037/21 пров. № А/857/3770/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року, головуючий суддя - Костюкевич С.Ф., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДСП Луцької МР, в якому просив визнати протиправними, незаконними дій та бездіяльності посадових осіб Департаменту в період надання житлової субсидії з травня 2021 по квітень 2022 року; зобов`язати відновити надання житлової субсидії для оплати житлово-комунальних послуг для домогосподарства за адресою реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що за травень-липень 2021 року на його особові рахунки на підприємствах - надавачів комунальних послуг не було перераховано житлову субсидію, що зумовило наявність заборгованості, а тому він 02.07.2021 року звернувся з відповідною скаргою до Департаменту, у якій зазначив, що перерахування субсидії підприємствам - надавачам комунальних послуг через АТ Ощадбанк не дає можливості отримувати інформацію про стан оплати житлово-комунальних послуг, де повідомив про зростання заборгованості по кожному виду комунальних послуг та просив встановити з квітня 2021 року виплату призначеної субсидії у готівковій формі разом з виплатою пенсії на його особовий рахунок в АТ Ощадбанк . В отриманій відповіді від 16.07.2021 року зазначено, що домогосподарство позивача не має права на призначення житлової субсидії, оскільки позивач має прострочену заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, загальна сума якої перевищує 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідно до листа ДКП «Луцьктепло» від 22.06.2021 року №548/101-07-14-20/2021.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії з травня 2021 року по квітень 2022 року; зобов`язано Департамент соціальної політики Луцької міської ради відновити надання житлової субсидії для оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 для домогосподарства за адресою реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , на період з травня 2021 року по квітень 2022 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ДСП Луцької МР оскаржили його в апеляційному порядку, які, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять суд апеляційної інстанції: позивач - скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі та постановити окрему ухвалу; відповідач - скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що незаконні дії відповідача призвели до негативного впливу на нервово-психічний стан позивача та збільшення діагностованих захворювань.

ДСП Луцької МР свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що дії відповідача ніяким чином не змогли призвести до утворення чи збільшення заборгованості, а висновки суду попередньої інстанції в цій частині є помилковими.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року у справі №140/9298/20 позивачу призначена житлова субсидія у грошовій безготівковій формі на період з травня 2020 року по квітень 2021 року, тому не звертався до Департаменту для отримання вказаної пільги.

09.06.2021 року позивач у зв`язку з неотриманням житлової субсидії за квітень 2021 року, подав відповідну заяву до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради.

24.06.2021 року листом повідомлено, що субсидія за квітень 2021 року буде отримана в липні 2021 року по мірі надходження фінансування, а нараховану субсидію в травні 2021 року перераховано на 17 поштове відділення AT Укрпошта .

За травень-липень 2021 року на особові рахунки позивача на підприємствах - надавачів комунальних послуг не було перераховано житлову субсидію, що зумовило наявність заборгованості.

02.07.2021 року позивач звернувся зі скаргою до Департаменту, у якій зазначив, що перерахування субсидії підприємствам - надавачам комунальних послуг через АТ Ощадбанк не дає можливості отримувати інформацію про стан оплати житлово-комунальних послуг, повідомив про зростання заборгованості по кожному виду комунальних послуг та просив встановити з квітня 2021 року виплату призначеної субсидії у готівковій формі разом з виплатою пенсії на його особовий рахунок в АТ Ощадбанк .

16.07.2021 року позивач отримав відповідь листом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради № 11.2-9/8214/2021, де було зазначено, що домогосподарство позивача не має права на призначення житлової субсидії, оскільки ОСОБА_1 має прострочену заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, загальна сума якої перевищує 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідно до листа ДКП «Луцьктепло» від 22.06.2021 року №548/101-07-14-20/2021.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи встановлені заборони на період карантину, субсидія на наступний період після закінчення строку її отримання призначається громадянам підрозділами соціального захисту населення без подання відповідного звернення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Умови призначення та порядок надання житлових субсидій визначено Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 21.10.1995 року №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року №807, яка набула чинності з 01.10.2019 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Положення №848).

Як встановлено п. 3 Положення №848, житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, визначеного в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п. 4).

Пунктом 6 Положення №848 передбачено, зокрема, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо структурним підрозділом з питань соціального захисту населення отримано інформацію про наявність простроченої понад місяць (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, загальна сума якої перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії (крім заборгованості за послугу з постачання та розподілу природного газу, що нарахована виконавцем комунальної послуги з посиланням на рішення суду щодо норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу та у зв`язку з приведенням об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, а також заборгованості, що виникла у зв`язку з тим, що управитель, об`єднання, виконавець комунальних послуг не уклали договору з АТ Ощадбанк (його установами) для перерахування сум житлових субсидій у грошовій безготівковій формі).

У відповідності до п. 7 Положення №848, за наявності умов, зазначених у пункті 6 цього Положення, житлову субсидію може бути призначено за рішенням комісії виходячи з конкретних обставин, що склалися, крім випадків, зазначених у підпунктах 1 (за винятком житлових приміщень (будинків), на які оформлено два і більше окремі особові рахунки, за умови, що опалювальна площа частини житлового приміщення кожного домогосподарства, на яку призначається субсидія, не перевищує 120 кв. метрів для квартири, 200 кв. метрів для індивідуального будинку, а також житлових приміщень, якими забезпечено за рахунок державного чи місцевого бюджету осіб з інвалідністю з ураженнями опорно-рухового апарату, які пересуваються на візках) і 7 пункту 6 цього Положення (за винятком осіб, які вважаються безвісно відсутніми за рішенням суду або мають правовий статус осіб, зниклих безвісти). Рішення про призначення (відмову в призначенні) житлової субсидії в таких випадках приймається комісією на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.

Так, 19.05.2021 року прийнято Постанову КМУ № 505 Деякі питання призначення житлових субсидій ( далі Постанова 505), відповідно до якої розгляд питань щодо призначення житлової субсидії на наступний період домогосподарствам, які отримували житлову субсидію в опалювальному сезоні 2020-2021 років, проводиться без звернень громадян на підставі інформації Міністерства фінансів за результатами проведеної верифікації даних щодо одержувачів житлових субсидій у квітні 2021 р. на відповідність вимогам підпунктів 1, 2, 4, 8-10 пункту 14 Положення 848.

Згідно із п. 81, 82 Положення 848 у разі отримання інформації про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги та/або внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, що відповідає вимогам, визначеним у підпункті 5 пункту 14 цього Положення, житлова субсидія на наступний період не призначається, про що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує громадянина у порядку, визначеному пунктом 62 цього Положення, або відповідна інформація зазначається у платіжному документі.

Право на призначення житлової субсидії протягом двох місяців з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний період, у разі коли громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку. Зазначений строк продовжується на час хвороби заявника, що підтверджується документально.

Як підтверджується матеріалами справи, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року у справі № 140/9298/20 та на підставі акта обстеження позивачу призначена житлова субсидія у грошовій безготівковій формі на період з травня 2020 року по квітень 2021 року. Відповідачем було проведено розрахунок житлової субсидії на опалювальний та неопалювальний сезони з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

У зв`язку з наявною заборгованістю станом на 01.05.2021 житлова субсидія на оплату житлово-комунальних послуг в період з травня 2021 року по квітень 2022 року не призначена позивачу, про що йому повідомлено листом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 16.07.2021 року № 11.2-9/8214/2021.

Наявність заборгованості позивача по оплаті житлово-комунальних послуг станом на 01.05.2021 року в сумі 9 626,64 грн підтверджується повідомленням ДКП «Луцьктепло» 22.06.2021 року №548/101-07-14-20/2021.

Вказана заборгованість виникла до призначення субсидії на попередній термін та за період надання позивачу житлової субсидії його заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг не зросла, це свідчить про своєчасну сплату ним обов`язкових платежів в період надання субсидії.

В матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, що Департамент перерахував суми нарахованої позивачу житлової субсидії в період з травня 2021 року по липень 2021 року, відтак доводи позивача про відсутність надходження субсидії на його особові рахунки в травні-липні 2021 року, що і зумовило наявність заборгованості є обґрунтованим.

Таким чином на переконання суду рішення Департаменту щодо відмови у призначенні позивачу житлової субсидії терміном з травня 2021 року по квітень 2022 року є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом порушеного права позивача є зобов`язання відновити надання житлової субсидії для оплати житлово-комунальних послуг для домогосподарства.

Також, стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (п. 57).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Зазначаючи про моральні страждання, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із незаконними діями відповідача.

Отже, зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім цього, у відповідності до ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду даної справи не було встановлено таких порушень закону, які стали б підставою для винесенні окремої ухвали. Визнання протиправними дії та зобов`язання відновити надання житлової субсидії для оплати житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 призведуть до відновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся із даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційних скарг колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту соціальної політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі №140/9037/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
Р. Й. Коваль