Справа № 460/16548/21
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2022 року м. Рівне №460/16548/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Морозюк О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Євгеюк О.Є.,

відповідача: представник Гавриляк Р.А. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед"
доЗахідного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед" (далі також -ТОВ "Свиспан Лімітед", позивач) звернулося до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі також - відповідач), в якому просило:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.08.2021 №222/33000703.

Мотивуючи вимоги позову, зокрема, зазначав, що позивачем не порушено ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", а тому податкове повідомлення рішення, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 500 000 грн., є протиправним та підлягає скасуванню. Наголошував, що на час проведення перевірки позивач надавав чинну ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки). За поставками пальне розвантажувалося у паливні баки транспортних засобів, а тому фактично зберігання пального не здійснювалося.

Ухвалою суду від 13.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17.01.2022 на 10:15 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 12.01.2022, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що під час перевірки позивача було встановлено зберігання пального на складі ПММ без наявності ліцензії. Документацію, яка б підтверджувала доставку пального безпосередньо до транспортних засобів, машин і техніки, тобто без розвантаження на склад ПММ, під час перевірки надано не було. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 17.01.2022 закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2022 на 10:45 год.

10.02.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.03.2022 до 09:30 год.

Ухвалою суду від 14.03.2022 розгляд адміністративної справи №460/16548/21 відкладено до 14.04.2022 до 09:30 год.

14.04.2022 судове засідання відкладено до 29.04.2022 до 09:30 год.

У судовому засіданні, призначеному на 29.04.2022, представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) проти позовних вимог заперечував з викладених у відзиві підстав. Просив повністю відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ "Свиспан Лімітед" отримана ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) №2000366, терміном дії з 19.06.2020 до 19.06.2025, на місце зберігання, розташоване за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м. Надвірна, вул. Соборна, буд. 163.

Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі наказу від 19.07.2021 №83 здійснена фактична перевірка господарської одиниці, що належить ТОВ "Свиспан Лімітед", розташованої за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м. Надвірна, вул. Соборна, буд. 163, за результатами якої складений акт від 21.07.2021 №297/33-00-07-03-PPO/32358806 (далі - Акт перевірки).

Акт перевірки 21.07.2021 підписано керівником Надвірнянської філії ТОВ "Свиспан Лімітед" Лецьком Сергієм Михайловичем без зауважень.

Так, у ході перевірки встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 04.11.2019 №66/11-19 за період з 01.04.2020 по18.06.2020ТОВ "Свиспан Лімітед" отримало від ТОВ "Марсаш" 19121,00 кг (23065,56 л) дизельного палива згідно акцизних накладних від 07.04.2020 №463, від 06.05.2020 №587, від 06.06.2020 №824, від 18.06.2020 №878.

Пальне доставлялось паливовозами з наступним розвантаженням в день поставки на склад ПММ за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м.Надвірна, вул. Соборна, 163.

Таким чином, встановлено зберігання пального ТОВ "Свиспан Лімітед" на складі ПМM за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м.Надвірна, вул. Соборна, 163 за період з 01.04.2020 по 18.06.2020 без наявної ліцензії, чим порушено вимоги статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

На підставі висновків Акта перевірки 10.08.2021 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №222/33000703 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 500 000,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, Державна податкова служба України рішенням від 09.11.2021 № 25395/6/99-00-06-03-02-06 залишила скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.

Рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 09.11.2021 № 25395/6/99-00-06-03-02-06 отримане позивачем 15.11.2021, що підтверджується копією конверта про отримання разом з офіційною інформацією про вручення поштових відправлень на сайті ПАТ "Укрпошта".

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 10.08.2021 №222/33000703 та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України).

Згідно пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно п.80.5 Податкового України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст.81 цього Кодексу.

За вимогами п.80.7 Податкового кодексу України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено ст.86 цього Кодексу.

Відповідно до пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Таким чином, достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництва і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.11.2018 у справі №К/9901/13259/181, від 20.03.2018 справі №820/4766/17.

Щодо правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд враховує наступне.

Так, за визначеннями, наведеними в абз.52 та 56 ст.1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального" від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР) місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відповідно до положень ст.15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.

Згідно з ст.17 за порушення норм цього Закону № 481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Цією ж нормою Закону № 481/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Частиною 22 статті 18 Закону №481/95-ВР ("Заключні положення") визначено застереження: до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

Положеннями ст.15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Отже, ліцензія на право зберігання пального повинна бути видана органом, визначеним Кабінетом Міністрів України, не пізніше 20 календарних днів з дня одержання визначених ст. 15 Закону № 481/95-ВР документів.

Відповідно до Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 05.08.2015 видача ліцензій на право зберігання пального віднесена до повноважень територіальних органів ДПС.

Згідно з пп.27 п.4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227, ДПС відповідно до покладених на неї завдань: здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, з оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та контроль за таким виробництвом; здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом.

На дату проведеної фактичної перевірки, як і на дату винесення податкового повідомлення-рішення, відповідач був органом ліцензування, до повноважень якого належить контроль за дотриманням законодавства з питань ліцензування зберігання пального.

Суд, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.90 КАС України).

Як встановлено судом і не є спірним у справі, у ТОВ "Свиспан Лімітед" наявна ліцензія на право зберігання пального для власних потреб від 19.06.2020 №2000366 терміном дії з 19.06.2020 до 19.06.2025, що не є спірним у справі.

Зі змісту Акта перевірки слідує, що в ході проведення фактичної перевірки контролюючим органом встановлено зберігання позивачем дизельного пального у квітні-червні 2020 року (по 18.06.2020, тобто до дати отримання ліцензії) за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального виключно для власних потреб, чим порушено вимоги ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

На спростування висновків Акта перевірки позивач стверджував, що отримане протягом квітня - червня 2020 року, тобто до дати отримання відповідної ліцензії, дизельне пальне не зберігалось у спеціальних визначених законом місцях для зберігання пального, оскільки безпосередньо заправлялось в транспортні засоби.

На підтвердження вказаних обставин позивачем, зокрема, додано копії: довідки №10/1-13 від 25.01.2022 про транспортні засоби Надвірнянської філії ТОВ "Свиспан Лімітед", витягу з технічного паспорта тепловоза ТГМ3Б, звіту по проводкам за 2 квартал 2020 року, видаткової накладної №345 від 07.04.2020, ТТН на відпуск нафтопродуктів №0345 від 07.04.2020, видаткової накладної №445 від 06.05.2020, ТТН на відпуск нафтопродуктів №0445 від 06.05.2020, видаткової накладної №552 від 06.06.2020, ТТН на відпуск нафтопродуктів №0552 від 06.05.2020, видаткової накладної №599 від 18.06.2020, ТТН на відпуск нафтопродуктів №00559 від 18.06.2020.

У ході судового розгляду, ТОВ "МАРСАШ", на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, листом від 19.04.2022 за вих. №1/1, надало інформацію про те, що ТОВ "Марсаш" здійснювало поставку для ТОВ "Свиспан Лімітед" за адресою: Івано-Франківська обл., м. Надвірна, вул. Соборна. 163 (Надвірнянська філія), дизельне паливо згідно наступних товарно-транспортних накладних: ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0345 від 07.04.2020 в кількості 4620,00 кг на суму 89375,00 грн. з ПДВ; ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0445 від 06.05.2020 в кількості 4989,00 кг на суму 79500,00 грн. з ПДВ; ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0552 від 06.06.2020 в кількості 4595,00 кг на суму 84150,00 грн. з ПДВ; ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) №0599 від 18.06.2020 в кількості 4917,00 кг на суму 94500,00 грн. з ПДВ.

Доставка дизельного пального здійснювалося автомобільними цистернами ТОВ "Марсаш" до пункту розвантаження: Івано-Франківська обл., м.Надвірна, вул. Соборна-165. Повідомляло, що спеціалізовані автопричепи цистерни Renault Premium 270, якими здійснювалася доставка дизельного палива до ТОВ "Свиспан Лімітед", оснащено спеціальним обладнанням (компресорами, насосами, кранами, лічильниками), які здатні проводити розвантаження нафтопродуктів безпосереднього до баків транспортних засобів, що фактично і здійснювалося.

Будь-яких доказів до вказаного листа додано не було.

Дослідивши вказані обставини та докази, суд зазначає таке.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (ст.15 Закону №481/95-ВР).

Частиною 19 статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

-підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

-підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

-суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Ліценція на право зберігання пального отримується на кожне місце зберігання пального.

Відповідно до 14.1.6-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дозволяє суду дійти висновку, що суб`єкту господарювання, який використовує транспортний засіб паливозаправник (бензовоз) з метою доставки та зберігання пального, необхідно отримати ліцензію на зберігання пального на місце (територію), де знаходиться паливозаправник (бензовоз), як ємність, що використовується для зберігання пального відповідно до вимог Закону.

Посилання позивача на те, що отримане від постачальника дизельне пальне у кількості 23065,56 л було розлито безпосередньо у баки техніки, на думку суду, є нелогічними та технологічно неспроможними, з огляду на необхідність систематичної заправки наявної у позивача техніки та об`єм отриманого пального, що зумовило би тривале перебування автоцистерн підрядника на території підприємства позивача.

Документально вказані твердження жодним чином не підтверджені, як на час проведення перевірки позивача, так і на час судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що контролюючим органом правомірно зроблено висновок про те, що суб`єкт господарювання здійснював зберігання ПММ без отримання відповідної ліцензії.

Більше того, позивач не заперечує та не спростовує факту відсутності у нього ліцензії протягом квітня - червня (до видачі ліцензії), а лише вказує на відсутність такого обов`язку.

Матеріали справи не містять належних і достатніх доказів на спростування висновків контролюючого органу. Натомість, як суб`єктом владних повноважень, підтверджено правомірність рішення податкового органу на підставі наданого позивачем переліку документів.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні дані про зберігання до видачі ліцензії пального без належної на те ліцензії, суд дійшов висновку про порушення позивачем вимог ст.15 Закону №481/95-ВР та правомірність накладення передбаченої ст.17 Закону №481/95-ВР фінансової санкції у виді штрафу в розмірі 500 000 грн. за встановлене порушення, зафіксоване актом перевірки, а відтак і правомірність прийняття на його підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Свиспан Лімітед" (вул. Степанська, 9, м. Костопіль, Рівненська область, 35000, ) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79028, код ЄДРПОУ ВП 44045187) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 09 травня 2022 року

Суддя С.А. Борискін