Справа № 580/1574/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року справа № 580/1574/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) подала позов до управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (далі - управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради щодо реєстрації за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що відмова управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 порушує право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, а наявні у позивача документи підтверджують її право на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не подав.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що на підставі рішення профспілкового комітету Черкаського поштамту від 03.12.1999 № 5, позивачем укладено з поштамтом Черкаською дирекцією УДППЗ "Укрпошта" договір на користування службовим приміщенням в м. Черкаси, а саме: службове приміщення, площею 15,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

20.12.2021 позивач подала управлінню з питань державної реєстрації Черкаської міської ради заяву про реєстрацію її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У додатках до заяви зазначено: квитанція про сплату адміністративного збору; договір на користування службовим приміщенням від 13.12.1999; рішення суду від 21.01.2021 та від 13.05.2021 у справі № 712/16609/19.

22.12.2021 управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради відмовлено у реєстрації місця проживання позивача.

Підставою відмови зазначено, що у поданих особою документах містяться недостовірні відомості, подані документи є недійсними, а саме: договір на користування не має основних/обов`язкових реквізитів, у договорі не визначено приміщення, яке надається заявниці. Крім того, особа подала документи не в повному обсязі, а саме документи про власність на будинок АДРЕСА_1 саме поштамту, який ним розпоряджається.

Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернулася до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору суд врахував, що спірні правовідносини врегульовані, зокрема Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV) та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 (далі - Правила № 207) (чинні станом на час прийняття спірного рішення).

За визначеннями у ст. 3 Закону № 1382-IV місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Згідно з п. 3 Правил № 207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 7 Правил № 207 реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Пунктом 18 Правил № 207 передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що реєстрації місця проживання фізичної особи здійснюється виключно у житлі.

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

У свою чергу ст. 4 Житлового кодексу Української РСР визначено, яка нерухомість може бути віднесена до житлового фонду: жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, утворюють житловий фонд. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Також, відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Крім того, відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення" визначає житлове приміщення - як опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно - епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання, а нежитлове - як приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Воно є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Пунктом 14.1.129-1 ст.129 ПК України визначено поняття об`єктів нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; будівлі промислові та склади; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі;

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи за адресою нежитлового приміщення є неправомірною, оскільки такі приміщення не передбачені для постійного проживання.

Суд врахував, що відповідно до архівного витягу Державного архіву Черкаської області від 19.02.2020 трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , виділена як службова на підставі рішення Придніпровського райвиконкому від 09.12.2004 № 479.

З рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.01.2021 у справі № 712/16609/19, яке набрало законної сили 13.05.2021, суд встановив, що згідно з інформацією Державного реєстру прав на нерухоме майно від 21.11.2011 № 189691980 нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належать територіальній громаді міста в особі Черкаської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 15.01.2010 серії НОМЕР_1 .

Згідно з даними договору оренди нерухомого майна від 01.11.2015 № 1419/30-337 Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради передав Українському підприємству поштового зв`язку "Укрпошта" у строкове платне користування для розміщення відділення поштового зв`язку нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до міської комунальної власності на підставі рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531.

Отже, вказаним рішенням загального суду встановлені обставини, що вищевказане приміщення є нежитловим та передано Українському підприємству поштового зв`язку "Укрпошта" для розміщення відділення поштового зв`язку.

Доводи позивача, що частина приміщення придатна для проживання на підставі відповідних актів обстеження, і позивач сплачує комунальні послуги, не спростовує встановленого факту віднесення приміщення до нежитлової категорії, а доказів протилежного суду не надано.

Зважаючи, що вищевказане приміщення не набуло статусу житлового у встановленому законом порядку, та не може вважатись житлом фізичної особи, у розумінні статті 379 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для реєстрації місця проживання позивача у ньому.

Крім того, у заяві від 20.12.2021 позивач просила зареєструвати її за адресою АДРЕСА_1 .

Водночас, вказана квартира, як об`єкт цивільних прав, має площу 42,87 кв.м., тоді як позивачеві надано у тимчасове користування службове приміщення, площею 15,1 кв.м.

Оскільки судом вище встановлено відсутність у позивача права на реєстрацію місця проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 з підстав належності вказаного нерухомого майна до категорії нежитлового, інші аргументи позивача суд не оцінює, як такі, що не впливають на вирішення цього спору.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача, яка звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач - управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (18000, м. Черкаси, вул. Благовісна, 170, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 06.05.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК