Справа № 500/7651/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/7651/21 пров. № А/857/2546/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року (головуючий суддя Дерех Н.В., м. Тернопіль) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 19.05.2020, виходячи з вислуги років - 25 років, 06 місяців, 13 днів.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом від 02.11.2021 №1900-0307-8/32447, у призначенні ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 календарну вислугу років на пільгових умовах - 25 років 06 місяців 13 днів та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду частково скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в частині покладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області обов`язку по вирішенню питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти в цій частині нову постанову. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 19.05.2020, виходячи з вислуги років - 25 років, 06 місяців, 13 днів. В решті рішення суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначає, що реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування.

Виходячи з практики ЄСПЛ, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02 листопада 2006 року, рішення у справі «Malone v.United Kindom» від 02 серпня 1984 року).

Поняття дискреційних повноважень також наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № К (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними є виключно повноваження відповідного органу, за яких він вправі діяти на власний розсуд обираючи з декількох правильних варіантів поведінки.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом № 2262-ХІІ.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому, зазначені повноваження не є дискреційними.

Пенсія за вислугу років призначається за наявності відповідної вислуги років та звільнення зі служби. Вказані умови дотримані, а тому відсутні підстави для відмови у призначенні пенсії позивачу.

Таким чином, апелянт вважає, що відповідач у даній справі, при вирішенні питання про призначення пенсії не мав права обирати з декількох правомірних варіантів поведінки, він мав право прийняти лише одне правильне рішення - призначити позивачу пенсію за вислугу років у відповідності до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити реальне поновлення порушеного права.

У відповідності до приписів ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності (дій) суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, враховуючи те, що відповідач у даній справі зобов`язаний був діяти в один, визначений законом спосіб, мав один правомірний варіант поведінки, суд при розгляді даної справи визнаючи протиправними дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, щодо відмови в призначенні пенсії, вправі не перебираючи на себе повноважень пенсійного органу покласти на останній обов`язок вчинити певні дії для повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача.

Відтак ураховуючи викладені обставини та виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, слід дійти висновку, що вимога позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За змістом статті 48 Закону України №2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за№ 135/13402), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України,

Міністерства внутрішніх справ, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенетенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 50 Закону №2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів «а», «в» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону №2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Як зазначалося у позовній заяві, позивач звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України 10 жовтня 2016 року наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 10.10.2016 № 61/ОС-16 «Про особовий склад», а звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ - 19 травня 2021 року.

За таких обставин, а також з урахуванням вимог статей 48 та 50 Закону №2262- XII, позивач має право на призначення пенсії з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією, тобто, з 19 травня 2020 року.

З огляду на зазначені вище доводи і міркування, апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є таким, що підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення у формі постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 10.10.2016 №61/ОС-16 «Про особовий склад» у відповідності до пункту 4 частини першої статті 77 (у зв`язку із скороченням штатів) Закону України «Про Національну поліцію», підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника сектору по контролю за виконанням судових рішень управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області, з 10 жовтня 2016 року звільнено зі служби.

Згідно вказаного наказу вислуга років позивача на день звільнення становить: у календарному обчисленні - 20 років, 01 місяць, 13 днів; у пільговому обчисленні - 25 років, 06 місяців, 13 днів.

19.05.2021 позивач звернувся до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України із заявою в якій просив підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подання та документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402) та пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України листом №5к./вих./7.2/3616 від 31.05.2021 повідомило позивача про відсутність підстав для направлення відповідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській для призначення пенсії за вислугу років та повернув документи без виконання. Відмова аргументована тим, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні згідно наказу про звільнення від 10.10.2016 №61/ОС-16 становить 20 років 01 місяць 13 днів, тому документи повернуто без виконання.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 у справі №500/3250/21 позов задоволено повністю; визнано протиправними дії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо повернення без виконання документів про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до листа №5к./вих./7.2/3616 від 31.05.2021; зобов`язано Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції підготувати та направити документи ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 за №3-1 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402) та пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказане рішення набрало законної сили 28.09.2021

В подальшому позивачем, з метою виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 (справа №500/3250/21), повторно направлено на адресу Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції звернення та документи про призначення пенсії за вислугу років від 19.05.2021, які були повернуті без виконання листом №5к./вих./7.2/3616 від 31.05.2021.

Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції листом від 13.10.2021 №5к./вих./7.2/7457 матеріали для призначення пенсії звільненому працівнику Державної кримінально-виконавчої служби України ОСОБА_1 направлені на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Відповідач листом від 02.11.2021 №1900-0307-8/32447 відмовив у призначенні пенсії за вислугу років, так як відповідно до поданого розрахунку Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції вислуга позивача складає 20 календарних років.

Розглядаючи спір суд першої інстанції, вірно врахував, що пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно зі статтею 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів: особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням Служби безпеки, Міністерством оборони.

Статтею 17 Закону № 2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом № 2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів, а постановою № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, яка є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII, а пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Така позиція узгоджується із висновком суду, викладеним у рішенні Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року за результатами розгляду адміністративної справи № 805/3923/18-а.

Як враховано судом першої інстанції, згідно ст. 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі № 2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Отже, передбачена Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

У свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Постанови № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

Наведена позиція узгоджується із висновком, який викладений у рішенні Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14 квітня 2021 року за результатами розгляду адміністративної справи № 480/4241/18.

Також, судом першої інстанції встановлено, що згідно Наказу управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 10.10.2016 №61/ОС-16 «Про особовий склад», вислуга років позивача на день звільнення становить: у календарному обчисленні - 20 років, 01 місяць, 13 днів; у пільговому обчисленні - 25 років, 06 місяців, 13 днів.

Відтак суд першої інстанції вірно вважав, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області протиправно не врахувало пільгову вислугу років позивача, що становить 25 років 06 місяці 13 днів, тому позивач має право на призначення пенсії за вислугою років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та що належним способом порушеного права позивача є визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформленої листом від 02.11.2021 №1900-0307-8/32447 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу календарну вислугу років на пільгових умовах - 25 років 06 місяців 13 днів та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років..

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року по справі № 500/7651/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін