Справа № 160/2936/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 травня 2022 року Справа № 160/2936/22
08 лютого 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57 від 03.02.2021 року на суму 25 964,05 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що про факт відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 стало відомо після арешту коштів на його рахунках та звернення за роз`ясненнями до Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, позивачем встановлено, що виконавче провадження відкрито на підставі заяви ГУ ДПС у Дніпропетровській області про примусове виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57 від 03.02.2021 року на загальну суму заборгованості 25 964,05 грн. Вказує, що ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ визначено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та ведення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців. У разі не провадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів такими фізичними особами-підприємцями не здійснюється. Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України № 2561 від 29.09.2021 року, виданої молодшому сержанту ОСОБА_1 , він дійсно був призваний на військову службу у ЗСУ по мобілізації 18.02.2015 року. На військовій службі за контрактом осіб сержантського складу з 14.04.2016 року. У військовій частині НОМЕР_2 з 21.03.2015, 2016 року по теперішній час. Таким чином, на сьогоднішній час ОСОБА_1 не було демобілізовано. Позивач зазначив, що з моменту мобілізації підприємницьку діяльність не веде та доходи не отримує. Декларації про доходи та майновий стан не подавав. Є військовослужбовцем та грошове забезпечення йому виплачує військова частина НОМЕР_2 МОУ. Відповідно до довідки про грошове забезпечення для обчислення пенсії № 520 від 22.11.2021 року, виданої ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 МОУ, за період з квітня 2015 року по жовтень 2021 року він отримував грошове забезпечення. На всі суми виплаченого грошового забезпечення нараховані та сплачено страхові внески (єдиний внесок). Зауважив, що ОСОБА_1 є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (2017-2020 роки), нарахував та сплачував роботодавець (військова частина) в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті ним в цей період єдиного внеску як особою, що має право провадити підприємницьку діяльність, проте не проводила таку діяльність та не отримувала дохід від неї. ОСОБА_1 вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57 від 03.02.2021 року необґрунтованою, протиправною, складеною з порушенням вимог діючого законодавства України та такою, що порушує права та законні інтереси позивача, як платника податків.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2936/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року по справі №160/2936/22 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишено без руху, позивачу запропоновано протягом десяти днів з дня вручення копії вказаної ухвали усунути недоліки шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення та з доказами наявності таких причин.
01 березня 2022 року від представника позивача Жаботенко Інни Вікторівни, через систему «Електронний суд» подано заяву про поновлення процесуального строку із зазначенням підстав пропуску строку звернення до суду.
У заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначив, що про факт відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги № Ф-2588-57 від 03.02.2021 позивачу стало відомо після арешту коштів на його рахунках та звернення за роз`ясненнями до Саксаганського ВДВС у м.Кривому Розі. При ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження позивачем встановлено, що виконавче провадження відкрито за заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про примусове виконання вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-2588-57 від 03.02.2021. Після чого позивач звернувся за правничою допомогою та отримано відповідь на адвокатський запит. До позову додано також копію конверту щодо направлення позивачу податкової вимоги, який повернуто на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області за закінчення терміну зберігання 24.04.2021 р. 05.11.2021 року на електронну адресу АБ "Фролов та Партнери" надійшов лист ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 05.11.2021 року, з копією вимоги, що є предметом оскарження, тому на підставі викладеного просить визнати поважними причини для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/8087/21 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження) згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду, витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином завірену копію з детальним розрахунком вимоги Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57 від 03.02.2021 року на суму 25 964,05 грн.
Крім того, відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
31 березня 2022 року, через канцелярію суду, від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до суду позовних вимог. Позиція відповідача аргументована тим, що з 2017 року фізичні особи-підприємці, навіть у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. За даними інформаційної системи податкового органу, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 23.07.2009 року перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Криворізька північна ДПІ та відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 є платником єдиного внеску. Отже, Законом № 2464-VІ передбачений обов`язок фізичної особи підприємця сплачувати єдиний внесок, незалежно від отримання доходу, у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податку відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом. З урахуванням особливостей форми діяльності фізичних осіб-підприємців, а саме задля досягнення вказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності. У зв`язку з несплатою суми боргу та відсутністю інформації про оскарження вимоги від 03.02.2021 № Ф-2588-57, ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.02.2021 № Ф-2588-57-У на суму 25 964,05 грн., яку направлено до Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Піваденно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) з метою стягнення з ОСОБА_1 боргу у примусовому порядку. Вважають, що вимога від 03.02.2021 № Ф-2588-57-У на суму 25 964,05 грн. є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Податкова вимога надіслана засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації позивача ( АДРЕСА_2 ), проте повернута з відміткою за закінченням терміну зберігання.
07.12.2021 року вих. № 529 представник позивача адвокат Жаботенко І.В. подала скарга на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57 від 03.02.2021 року в адміністративному порядку до ДПС України, щодо неправомірного нарахування ЄСВ фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у розмірі 25 964,05 грн.
Рішенням ДПС України про залишення скарги без розгляду від 29.12.2021 № 29329/6/99-00-06-02-01-06, ДПС України залишено без розгляду скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за підписом адвоката Жаботенко Інни Віккторівни від 07.12.2021 № 529.

Позивач дізнавшись про вимогу не погодився із обов`язком сплати єдиного внеску, тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон від 08.07.2010 № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації фізичних осіб підприємців визначені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі Закон від 15.05.2003 № 755-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону від 15.05.2003 № 755-IV державна реєстрація базується на таких основних принципах: 1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 3) врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; 4) державної реєстрації за заявницьким принципом; 5) єдності методології державної реєстрації; 6) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; 7) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 8) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону від 15.05.2003 № 755-IV Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець та взятий на облік як платник податків з 22.07.2009 року. Запис в графі «дата та номер запису щодо відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця, підстава внесення» - відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону від 15.05.2003 № 755-IV, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відтак, на момент розгляду адміністративної справи № 160/2936/22, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність зазначених відповідачем відомостей про статус позивача як фізичної особи - підприємця з 22.07.2009 року по теперішній час, оскільки джерелом таких відомостей є дані Єдиного державного реєстру.

На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57-У від 03.02.2021 року, якою позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 25964,05 грн.

Під час примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57-У від 03.02.2021 державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Смоловою Ларисою Дмитрівною прийнята постанова про арешт коштів боржника ВП № 66831575.

Судом на підставі письмових доказів, які містяться у матеріалах адміністративної справи, а саме: контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 14.04.2016 року, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , виданого 23.11.2015 року, довідки № 2561 від 29.09.2021 року, виданою Військовою частиною НОМЕР_2 , військового квитка серії НОМЕР_4 , довідки про грошове забезпечення (заробітну плату) для обчислення пенсії № 520 від 22.11.2021 року, встановлено, що 18.02.2015 року позивач був призваний на військову службу у ЗСУ по мобілізації, починаючи з 14.04.2016 року ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом осіб сержантського класу у військовій частині НОМЕР_2 . Сума грошового забезпечення (заробітної плати) за 2015 рік становить 21 628,17 грн., за 2016 рік - 101 010,96 грн., за 2017 рік - 99 440,69 грн., за 2018 рік - 116 291,78 грн., за 2019 рік - 161 529,49 грн., за 2020 рік - 170 021,5 грн., за 2021 рік- 125 432,27 грн.

Оцінюючи підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57-У від 03.02.2021 року, що стала предметом оскарження, суд враховує наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).

За змістом ст. 2 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, у тому числі, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд акцентує увагу на тому, що п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, у тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу пункту 1 частини 2 статті 6 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 часини 8 статті 9 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).

Відповідно до пункту 1 та 3 частини 1 статті 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Відтак, зазначена норма Закону, не виключає одночасного перебування позивача у статусі фізичної особи - підприємця та військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом у час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці до закінчення особливого періоду.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при наявності у військовослужбовця, що проходить службу за контрактом, статусу фізичної особи - підприємця та права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом від 08.07.2010 № 2464-VI не врегульовано.

Однак, системний аналіз наведених норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (висновок узгоджується із постановою Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 (провадження № К/9901/28514/19).

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично діяльності не здійснюють, не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Однак, у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 (провадження №К/9901/28514/19) Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, на думку суду касаційної інстанції, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, при розгляді адміністративної справи суд, на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановив, що позивач з 22.07.2009 року і по теперішній час зареєстрований як фізична особа - підприємець. При цьому, 18.02.2015 року позивач був призваний на військову службу у ЗСУ по мобілізації, із контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України встановлено, що починаючи з 14.04.2016 року ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Сума грошового забезпечення (заробітної плати) ОСОБА_1 за 2015 рік становить 21 628,17 грн., за 2016 рік - 101 010,96 грн., за 2017 рік - 99 440,69 грн., за 2018 рік - 116 291,78 грн., за 2019 рік - 161 529,49 грн., за 2020 рік - 170 021,5 грн., за 2021 рік- 125 432,27 грн. Нарахування проведені за період служби у військовій частині НОМЕР_2 з 21.03.2015 року по теперішній час. На всі виплати нараховані та сплачено страхові внески (єдиний внесок). Вказане підтверджується довідкою про грошове забезпечення (заробітну плату) для обчислення пенсії № 520 від 22.11.2021 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 .

Водночас вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 03.02.2021 року № Ф-2588-57-У нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 25 964,05 грн. з яких: 1537,67 грн. за 2 квартал 2018 року (термін сплати 19.07.2018 року); 2457,18 грн. за 3 квартал 2018 року (термін сплати 19.10.2018 року); 2457,18 грн. за 4 квартал 2018 року (термін сплати 21.01.2019 року); 2457,18 грн. за 1 квартал 2019 року (термін сплати 19.04.2019 року); 2754,18 грн. за 2 квартал 2019 року (термін сплати 19.07.2019 року); 2754,18 грн. за 3 квартал 2019 року (термін сплати 21.10.2019 року); 2754,18 грн. за 4 квартал 2019 року (термін сплати 20.01.2020 року); 2078,18 грн. за 1 квартал 2020 року (термін сплати 21.04.2020 року); 1039,06 грн. за 2 квартал 2020 року (термін сплати 20.07.2020 року); 3178,12 грн. за 3 квартал 2020 року (термін сплати 19.10.2020 року); 2200,00 грн. за 4 квартал 2020 року (термін сплати 19.01.2021 року).

Аналіз встановлених судом обставин дає підстави для висновку, що нарахування позивачу (як фізичній особі - підприємцю) недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відбувалося протягом періоду у який сплату за ОСОБА_1 внеску здійснювала Військова частина НОМЕР_2 де позивач проходив військову службу за контрактом, що з огляду на окреслені вище правові позиції Верховного Суду, є недопустимим.

При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності як і доказів отримання доходу від такої діяльності, що обумовлювало б виникнення підстав для сплати ним внеску у розмірі більшому, аніж розмір мінімального страхового внеску. Відтак, покладення спірною вимогою на позивача обов`язку із сплати єдиного соціального внеску за спірний період спричинить подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого Державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічного висновку про застосування норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI дійшов Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19) та від 23.01.2020 (справа № 480/4656/18).

Крім цього, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась щодо застосування правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

З урахуванням встановлених обставин, та наданої їм правової оцінки, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-2588-57 У від 03.02.2021 року в сумі 25964,05 грн., прийнята Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області з порушенням, є протиправною, а тому, підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятого рішення.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 23 листопада 2015 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

З урахуванням наведеного, позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

З огляду вказане, а також враховуючи те, що доказів сплати сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2588-57 від 03.02.2021 року на суму 25 964,05 грн., прийняту щодо ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В.Боженко