Справа № 640/1763/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1763/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2022 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 29.08.2018 по 28.12.2020 відповідно до постанови КМУ № 100;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 29.08.2018 по 28.12.2020 відповідно до постанови КМУ № 100.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що повний розрахунок при звільненні з ним проведено 28.12.2020, що надає йому право вимагати компенсацію за затримку розрахунку при звільненні.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга, у якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 07.12.2021, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що військова частина НОМЕР_1 виконала рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020, виплативши 28.12.2021 позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки в сумі 33 362,24 грн, отже, зазначені кошти виплачені позивачу за рішенням суду, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 04 березня 2022 року.
ОСОБА_1 подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлені заперечення проти аргументів відповідача, зазначено, що своєчасний розрахунок при звільненні провадиться у день звільнення відповідно до чинних норм КЗпП України.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до посвідчення є учасником бойових дій. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №218 від 28.09.2018 позивача виключено зі списків особового складу частин, знято з усіх видів забезпечення. Як зазначає позивач, в день виключення із особового складу, з ним не проведено остаточного розрахунку при звільненні, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій виплачено лише 28.12.2020, про що свідчать відомості з виписки по банківському рахунку позивача в АТ «Ощадбанк».
Встановлено також, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 640/15395/20 за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 позовні вимоги задоволено, відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік.
Разом з тим, листом в/ч НОМЕР_1 від 15.12.2020 позивача повідомлено, що належні кошти в розмірі 33 362,24 грн депоновано на рахунку до з`ясування карткових реквізитів.
Позивач вбачає ознаки протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у невчасному розрахунку з ним при звільненні, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 07 грудня 2021 року, колегія суддів виходить з того, що виходячи з положень статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до абзацу першого пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Абзацом третім пункту 242 Положення №1153 встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Виплата грошової компенсації за не отримане речове майно має бути здійснена в день виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини.
Відповідно до положень частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Також відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.
Відповідач у даній справі не заперечує обставин проведення повного розрахунку з позивачем 28 грудня 2021 року, а не у дату звільнення та виключення з особового складу частини, а в порядку виконання судового рішення від 30.11.2020 у справі №640/15395/20.
Відтак, позивач має право на отримання відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку.
Судом першої інстанції правильно визначено, що зі змісту довідки про дохід ОСОБА_1 про отриманий дохід убачається, що при звільненні у вересні 2018 року позивач отримав 313 300,21 грн, а компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій склала 33 362,24 грн, що разом становить 346 662,45 грн.
Таким чином, у відсотковому значенні сума компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових становить 9,62 % (33 362,24 грн /(346 662,45 грн /100).
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Оскільки позивача звільнено 28.09.2018, розрахунковим періодом (два повних календарних місяці) є липень-жовтень 2018 року.
Згідно з п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Із довідки про доходи ОСОБА_1 про розмір виплаченого грошового забезпечення позивача убачається, що за два останні повні календарні місяці перед звільненням (липень-серпень 2018 року) виплата становить 54 433,80 грн. Із них у липні позивач отримав 18 144,20 грн грошової допомоги для оздоровлення, яка не враховується до обчислення середнього заробітку.
Таким чином, за останні два повних місяці перед звільненням позивачем отримано 36 289,60 грн, що складає 585,32 грн середньоденна (36 289,60 грн /62 календарних дні).
Затримка розрахунку при звільненні з 29.08.2018 по 28.12.2020, яка обчислюється з дня, наступного за звільненням, становить 853 календарних дні.
Таким чином, середній заробіток за згаданий період становить 499 277,96 грн (585,32 грн * 853 дні).
При цьому, з урахуванням принципу пропорційності, суд першої інстанції стягнув на користь позивача 48 030,54 грн (499 277,96 грн * 9,62 %).
Подібний підхід до обчислення належної суми компенсації за час затримки розрахунку при звільненні застосований Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.
Отже, суд першої інстанції знайшов підстави для задоволення позовних вимог і такі висновки колегія суддів апеляційного суду вважає правильними та обґрунтованими, оскільки матеріалами справи доведено, що відповідач не провів повного розрахунку з позивачем у день звільнення, що не узгоджується з наведеними вище нормами законодавства.
Також в частині недотримання позивачем строків звернення до суду із позовом, на що посилається апелянт в апеляційній скарзі, вважає за необхідне зазначити, що як свідчать матеріали справи, датою виконання судового рішення та фактичного розрахунку з позивачем є 28 грудня 2020 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 26 січня 2021 року, тобто у межах тримісячного строку, визначеного для заявлення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.
Окрім того, судом першої інстанції під час розгляду справи вже вирішувалося відповідне клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду з підстав пропущення строку для звернення до суду. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у цій справі відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання представника відповідача.
За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача та відповідача, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення, внесення змін до рішення суду першої інстанції від 07 грудня 2021 року колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Оскільки колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у даній справі.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року у справі №640/1763/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко