Справа № 380/3257/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3257/21
У Х В А Л А

з питань залишення позову без розгляду

05 травня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника відповідача Кошевого А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області , місцезнаходження: 79041, м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, корп. 8, 5-й поверх (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення у формі постанови від 31.05.2018 №1322/221/221/3 щодо затримання страхових виплат та надання соціальних послуг ОСОБА_1 до з`ясування всіх обставин;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівської області в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення, виплатити призначену відповідно до постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення за №1322/221/221/1 від 21.05.2018 ОСОБА_1 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 14977,00грн;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівської області в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення, виплатити призначену відповідно до постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Сокальського відділення за №1322/221/221/2 від 21.05.2018 ОСОБА_1 - місячні грошові виплати в розмірі 7162,08грн, з 12.04.2018 по 11.04.2019 включно, виплату щомісячних виплат за квітень 2018 року провести в розмірі 4535,98грн.

Ухвалою від 16.03.2021 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 11.05.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 07.12.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 04.04.2022 суд задовольнив клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

03.05.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Таке клопотання обґрунтоване тим, що позивач дізнався про причини невиплати йому одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат ще у травні 2018 року. Відтак позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом.

У судовому засіданні представник відповідача клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

При вирішенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду суд виходив з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на страхові виплати у визначеному законодавством порядку), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Також слід зазначити, що процесуальний закон у частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних, тощо) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не здійснювала такій особі страхові виплати.

Водночас право на страхові виплати в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи соціального захисту в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні страхових виплат, доки право на такі передбачено чинним законодавством України.

Протиправне нездійснення страхових виплат або протиправне невідновлення виплати страхових виплат, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган соціального страхування - протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно особи, чим порушує його/її право на соціальних захист.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Таким чином, суд вважає, що норми статті 122 КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку нездійсненням страхових виплат.

Суд при розгляді вказаного питання враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 24.11.2020 у справі № 815/460/18.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Повна ухвала суду складена 10 травня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.