Справа № 140/3015/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3015/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Другий ВДВС у м. Луцьку, відповідач) про зобов`язання вчинити дії по закінченню виконавчого продовження №66900309.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.09.2017 по справі №161/11107/15-ц (провадження № 2/161/808/17) за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №84/08- 1/02 від 06.06.2008 та процентами в сумі 17813,8 доларів США.

18.10.2017 на виконання вказаного рішення Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист №161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17813,8 доларів США та відкрито виконавче провадження №56236894.

21.09.2021 в рамках виконавчого провадження №56236894 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Балакіревою Ю.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

22.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66900439 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Також вказує, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.01.2022 по справі №161/11107/15-ц визнано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17813,8 доларів США таким, що не підлягає виконанню.

У зв`язку з наявністю ухвали суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, позивач звернувся до відповідача із заявою про закінчення ВП №66900439 про стягнення з боржника виконавчого збору. Однак, державним виконавцем було відмовлено у закінченні виконавчого провадження, так як для цього відсутні законодавчо визначені підстави.

Позивач вважає, що при наявності відповідної ухвали Луцького міськрайонного суду, не вчинивши дій щодо закінчення виконавчого провадження, відповідачем допущено протиправну бездіяльність та порушено права ОСОБА_1 . З цих підстав позов просив задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами Глави 11 Розділу 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» КАС України, судове засідання призначено на 15:00 год. 04.05.2022, яке було відкладено на 12:00 год 06.05.2022.

У поданому суду відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та зазначив, що у них на виконанні перебувало ВП №56236894 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/11107/15-ц від 17.09.2017 про стягнення з позивача на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» коштів.

20.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, пунктом 3 якої одночасно стягнуто виконавчий збір. У зв`язку із надходженням до державного виконавця заяви стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу, 21.09.2021 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вимоги статті 40 даного Закону, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується у визначеному законодавством порядку.

22.09.2021 винесено постанову про ВП №66900309 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідач вважає, що постанови про стягнення виконавчого збору, а в подальшому про відкриття виконавчого провадження про його стягнення, винесені з врахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження», та враховуючи ту обставину, що ВП №56236894 повернуто стягувачу на підставі статті 37 Закону, підстав для закінчення ВП №66900309 за наявності ухвали Луцького міськрайонного суду від 11.01.2022 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №161/11107/17 немає.

Також відповідач звертає увагу на ту обставину, що позивачем було пропущено строки звернення до суду, так як йому ще в 2018 році було відомо про наявність постанови про стягнення виконавчого збору. Враховуючи вищезазначене просить у задоволенні позову відмовити.

05.05.2022 представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог, в якій просить скасувати постанову відповідача про стягнення виконавчого збору у ВП №56236894 від 21.09.2021.

Ухвалою суду 05.05.2022 заяву представника позивача про зміну позовних вимог повернуто без розгляду.

У судове засідання, призначене на 12:00 06.05.2022 учасники справи не прибули, проте представники позивача та відповідача подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання представників незалежно від причин не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.09.2017 по справі №161/11107/15-ц (провадження №2/161/808/17) за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №84/08-1/02 від 06.06.2008 та процентами в сумі 17813,8 доларів США.

18.10.2017 на виконання вказаного рішення Луцьким міськрайонним судом видано виконавчий лист №161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17813,8 доларів США.

20.04.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56236894 з примусового виконання виконавчого листа №161/11107/15-ц від 18.10.2017. Пунктом 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір в сумі 1781,38 доларів США та 365,40 грн.

21.09.2021 в рамках виконавчого провадження №56236894 старшим державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Балакіревою Ю.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

22.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66900309 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №56236894 від 21.09.2021.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.01.2022 по справі №161/11107/15-ц визнано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17813,8 доларів США таким, що не підлягає виконанню.

18.03.2022 представником позивача направлено державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження №66900309 щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 1781,38 доларів США та 365,40 грн.

Відповідач листом від 23.03.2022 №3 повідомив представника позивача про відсутність законодавчо визначених підстав для закінчення виконавчого провадження.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

З наведених законодавчих норм вбачається, що виконавець зобов`язаний вчинити виконавчі дії у спосіб, передбачений виконавчим документом.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Як вбачається із частини 5 статті 27 Закону нею визначено перелік умов за яких виконавчий збір не стягується.

Згідно частини п`ятої статті 37 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно частини третьої статті 40 Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Преамбулою Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що цей Закон визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтею 1 даного закону визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності;3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження;9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним нормативним актом, яким врегульовано питання примусового виконання рішень та порядок вчинення виконавчих дій,

Частиною першою статті 1 даного Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вказаним Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено порядок примусового виконання рішень, органи які його здійснюють та визначено основні принципи яких повинні дотримуватись посадові особи, що здійснюють примусове виконання рішень.

На примусовому виконанні у відповідача перебуває ВП № 66900309 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 1781,38 доларів США та 365,40 грн, відповідно до постанови від 20.04.2018, винесеної у ВП №56236894. На даний час кошти не стягнуті.

Як вже зазначалося вище, вчинення виконавчих дій виконавцем чітко регламентовано спеціальним законом і вони не можуть виходити за межі встановлених законодавством норм.

Частиною сьомою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Тобто, вказаною нормою визначено умови коли виконавчий збір не стягується.

Для застосування частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» мають бути дотримані певні умови, а саме: скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Обов`язковою умовою не стягнення виконавчого збору є винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту п`ятого частини п`ятої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що державним виконавцем 21.09.2021 у ВП № №56236894 винесено постанову про повернення виконавчого документа на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону №1404-VIII і повторно виконавчий документ до виконання не пред`являвся. Постанова про закінчення ВП № №56236894 не виносилась.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.01.2022 по справі №161/11107/15-ц визнано виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/11107/15-ц від 18.10.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та процентами в сумі 17813,8 доларів США таким, що не підлягає виконанню.

Однак, враховуючи вищевказані норми законодавства, наявність даного судового рішення не є підставою для закінчення виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору.

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, яка підлягає виконанню у встановленому Законом порядку, вона є чинною та ніким не скасованою. У ОСОБА_1 відсутнє судове рішення, яким скасовано постанову про стягнення виконавчого збору або визнано її такою, що не підлягає виконанню.

Крім того, суд звертає увагу на те, що нормами статті 39 вищевказаного Закону визначено вичерпний перелік підстав, за яких державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, лише за наявності підстав, визначених даними статтею, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа у справі №161/11107/15-ц не є підставою для закінчення виконавчого провадження №66900309 по примусовому виконанню постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору на підставі пункту п`ятого частини першої статті 39 Закону, оскільки наявність вказаного судового рішенням за цих обставин, не є таким, яке тягне за собою застосування даної норми.

Тому, виходячи із вищевказаних норм чинного законодавства, виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на підставі ухвали суду від 11.01.2022.

Державний виконавець не вправі самостійно трактувати норми законодавства та виносити постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав, не визначених Законом.

Проаналізувавши вищенаведене суд вважає, що в даному випадку відповідач відмовивши за наслідками розгляду заяви позивача про закінчення виконавчого провадження діяв із дотриманням вимог статей 1, 3, 5, 26, 27, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 1, 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та ним не було допущено протиправної бездіяльності.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Щодо строків звернення до суду суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи предмет спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строків звернення до суду з даним позовом, оскільки саме з отримання відповіді відповідача на заяву позивача від 18.03.2022 про відмову у закінченні виконавчого провадження, у нього виникло право на звернення до суду із даним позовом.

Як вбачається із долучених до справи доказів, ОСОБА_1 при зверненні до суду норми пункту першого частини другої статті 287 КАС України було дотримано.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 268, 287, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Лозовський