Справа № 532/118/22
Суддя: Назарьова Л. В.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Назарьової Л. В,

з участю секретаря судового засідання - Маляренко І. М,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління патрульної поліції в Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5226951 від 14.01.2022 року,

Встановив:

25 січня 2022 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5226951 від 14.01.2022 року.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що 14 січня 2022 року в м. Олександрія по вул. Олександріське шосе 157, керуючи транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGX 26.440, державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом марки TAD CLASSIC 24-2, державний номерний знак НОМЕР_2 , перевозив вантаж та був зупинений інспектором Управління патрульної поліції в Кіровоградській області лейтенантом поліції Шаровим Д. В. Після зупинки інспектор Шаров Д. В. виніс постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

В процесі складання постанови ОСОБА_1 не мав можливості надати пояснення по справі. Постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки адміністративне правопорушення не вчиняв. Вказує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Так, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вчинення ним адміністративного порушення, а працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини. Крім цього оскаржувана постанова не містить посилання на технічних засіб, за допомогою якого здійснювався відеозапис. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 прохає суд скасувати постанову і закрити провадження у справі. Крім цього прохає відшкодувати сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Кіровоградській області.

Представник відповідача, Управління патрульної поліції у Кіровоградській області подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що 14 січня 2022 року о 00 год 23 хв інспектором роти №3 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенантом поліції Шаровим Д. В. зафіксовано факт адміністративного правопорушення, а саме те, що водій ОСОБА_1 на автошляху М-30 в м. Олександрія по вул. Кіровоградське шоссе 157, керував транспортним засобом MAN TGX 26.400, державний номерний знак НОМЕР_3 , із напівпричепом TAD CLASSIC, державний номерний знак НОМЕР_4 , перевозив великогабаритний вантаж, при цьому не маючи відповідного погодження з органами Національної поліції, чим порушим п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 132-1 КУпАП. Зазначає, що відповідачем при розгляді справи були дотримані вимоги КУпАП, роз`яснені позивачу його права та обов`язки, взято до уваги всі наявні докази по справі при винесенні оскаржуваної постанови. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому відповідач прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а також поновити строк подачі відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2022 року відкрито провадження у справі.

Позивач, ОСОБА_1 , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. При подачі позову до суду прохав розглянути справу без його участі.

Представник відповідача, Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАО № 5226951 від 14.01.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 132-1 КУпАП, а саме за те, що він 13 січня 2022 року о 23 годині 58 хвилин в м. Олександрія по вул. Кіровоградське шосе, 157 керував транспортним засобом MAN TGX 26.440, державний номерний знак НОМЕР_3 з напівпричепом НОМЕР_5 і перевозив великогабаритний вантаж на прицепі без спеціального дозволу від Національної поліції, чим порушив п. 4 постанови КМУ від 18 січня 2001 р. №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами». До ОСОБА_1 застосоване стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень (а.с. 7).

Частина 1 статті 132-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. При цьому в приміткі до статті встановлено, що дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно Правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 (далі - Правила) вбачається, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.

Пункт 22.5 ПДР України визначено, що дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів здійснюється за спеціальними правилами: у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Положеннями ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (п. 4 Правил).

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно з пунктом 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2013 року № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Порядок №1007/1207 визначає процедуру габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів на автомобільних дорогах загального користування за допомогою стаціонарних чи пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пп. 2 п. 5 Порядку № 1007/1207, працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом.

З наведеного вбачається, що на працівників патрульної поліції покладено функцію з контролю за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух. А у разі встановлення факту відсутності такого дозволу, покладено обов`язок щодо вжиття заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом.

Відповідно до підпунктів 3, 15 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п. 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно п.п 6 п. 2 Порядку № 879 місце здійснення габаритно-вагового контролю - це спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Таким чином, вказаним Порядком № 879 передбачено місцем здійснення габаритно-вагового контролю лише спеціально облаштовані стаціонарні або пересувні пункти, які повинні відповідати спеціальним вимогам (п.п. 7, 8 п. 2 Порядку).

Разом з тим, судом встановлено, що автомобіль зупинений на дорозі, та одразу після зупинки, інспектором винесено постанову. Постанова не містить посилання на те, який саме вантаж перевозив водій, а габарити вантажу, який перевозився не вимірювались, інспектором не взято до уваги можливість допущення перевищення вагових параметрів на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу.

Відповідно до п. п. 16, 18, 19 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно п. 20 Порядку № 879, за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (пп. 3 п. 2 Порядку).

Отже, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється виключно у встановленому законом порядку Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції, за результатами якого водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

У даному випадку, твердження відповідача про перевищення транспортним засобом MAN TGX, державний номерний знак НОМЕР_1 із напівпричепом TAD CLASSIC 24-2, державний номерний знак НОМЕР_4 , габаритних показників та керування транспортним засобом без спеціального дозволу від органів Національної поліції не підтверджені належним чином у передбачений законом спосіб.

Оскаржувана постанова не містить даних про розмір вантажу, зокрема перевищення транспортним засобом з напівпричепом, габаритних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР. До того ж належність вантажу до великогабаритного визначається саме за результатами габаритно - вагового контролю.

Доказом того, що вантаж, який перевозив позивач, належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або велико- габаритних транспортних засобів.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких доказів здійснення поліцейським патрульної поліції заміру габаритів вантажу. Відповідно відсутні докази того, що вантаж, який перевозив позивач, є великогабаритним.

Таким чином, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови вимірювання транспортного засобу та вантажу проведено не було, висновки відповідача про те, що позивачем перевищено нормативно допустимі габарити транспортного засобу разом з вантажем, є необґрунтованими, тому суд не приймає до уваги доводи відповідачів, викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Як передбачено у ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.283 КУпАП передбачається, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи № 463/1352/16-а.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, на відповідача покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи, відповідачем, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано DVD-диск відеофіксації виявлення факту адміністративного правопорушення. При цьому, в графі до постанови додається, інспектором вказано «відео з відеореєстратора та боді камера 473051».

Відповідно до ч.1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Наданий відповідачем відеозапис на DVD-диску підпадає під визначення електронного доказу встановлене ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідача або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознаки цифрового підпису автора.

У додатках до відзиву не зазначено, чи підписаний електронним цифровим підписом відеофайл, записаний на DVD-диск, який додано до відзиву. До того ж конверт з DVD-диском не ідентифіковані належним чином, зокрема, не містить жодної позначки із зазначенням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та належності такого DVD-диску до матеріалів справи.

Отже, під час вирішення питання про належність доказу у вигляді відеозапису подій, записаних на DVD-диск, доданий до відзиву на позовну заяву, слід врахувати обставину того, чи є такий доказ належним, з огляду на необхідність накладення на такий відеозапис електронного цифрового підпису відповідної посадової особи.

Судом встановлено, шляхом огляду змісту DVD-диску, що на відеозаписі відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення копії відеозапису.

Таким чином, наданий суду відеозапис не є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Суд зазначає, що до матеріалів справи не надано носій на який безпосередньо здійснений запис правопорушення, який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Аналогічну позицію вказує і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № П/811/76/17 від 19.06.2018 року, де зазначено, що електронний документ є належним доказом по справі лише за наявності обов`язкових реквізитів, у тому числі електронного підпису автора або підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Таким чином, наданий суду відеозапис не є допустимим доказом в розумінні ст.74 КАС України.

У цій справі, суб`єкт владних повноважень не виконав даного обов`язку та при подачі відзиву на позовну заяву, не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом встановлено, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у оскаржуваній позивачем постанові та не підтверджується жодними іншими доказами.

Слід зазначити, що сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Постанова містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Інші належні докази на підтвердження наведених в постанові про адміністративне правопорушення обставин сторонами не подані, в матеріалах справи відсутні.

Отже, враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, відсутність об`єктивно зафіксованих доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, обставини, зазначені в постанові про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження в ході дослідження матеріалів справи, тому суд вважає недоведеним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, у зв`язку з чим спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5226951 від 14.01.2022 року підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувану постанову необхідно скасувати, а провадження по справі - закрити.

Відповідно до частин першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 496,20 грн, а тому оскільки позов задоволено повністю, понесені ним судові витрати необхідно компенсувати за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Кіровоградській області.

Керуючись статтями 19, 20, 72, 77, 99, 139, 242-246 КАС України, статтями 222, 251, 289, 293 КУпАП, суд,

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5226951 від 14.01.2022 року задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕАО №5226951 від 14.01.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510,00 (п`ятстот десять гривень) гривень.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути із Управління патрульної поліції у Кіровоградській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 496,20 (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до другого апеляційного адміністративного суду або через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Кіровоградській області, юридична адреса: 25030, м. Кропивницьк, вул. Юрія Бутусова, 22Б.

Суддя