Справа № 340/650/22
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2022 року справа № 340/650/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши у м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - виконавча служба) про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору і відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду зі заявою до виконавчої служби про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 05 лютого 2019 року та відкриття виконавчого провадження стосовно стягнення виконавчого збору від 16 березня 2021 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав вимоги позову.

Пояснив, що виконавчий збір обчислюється у відсотковому відношенні від суми стягнутого боргу, а не розміру останнього.

Зазначив, що виконавча служба прийняла повторну постанову про стягнення виконавчого збору і, обчислюючи його розмір, не врахувала, що рішення суду про стягнення боргу частково виконали в межах першого виконавчого провадження.

Звернув увагу, що виконавча служба протиправно змінила валюту стягнення виконавчого збору з гривні на долар США.

Стверджував, що ОСОБА_1 не пропустила строку звернення до суду, так як не отримала копії постанов, про існування котрих дізналася у січні 2022 року від виконавчої служби.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову, надавши відзив на нього (а.с.51-52).

Пояснив, що постанова про стягнення виконавчого збору приймається зразу ж після відкриття виконавчого провадження, а його розмір становить 10% від суми боргу.

01 лютого 2022 року судом відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с.43-44).

02 травня 2022 року представники сторін до суду не з`явились, але клопотали про завершення розгляду справи за їх відсутності (а.с.174, 190-193).

Суд, керуючись приписами частини 3 статті 194 КАС України, зробив висновок про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Суд, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, 10 січня 2011 року Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області прийняв рішення у справі №2-32/11, яким стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» (далі - Банк) кредитну заборгованість у розмірі 98770,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 790577,80 грн., та судові витрати у сумі 1820 грн. (а.с.21).

Рішення суду набрало законної сили 14 лютого 2011 року (а.с.21).

28 липня 2011 року відносно ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження №27864195 (а.с.133).

04 серпня 2011 року виконавча служба прийняла постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 79239,70 грн. (10% від суми стягнення) (а.с.136).

03 жовтня 2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.138).

Підстава - відсутність майна у боржника.

У постанові про повернення виконавчого документу зазначено, що борг становить 641607,29 грн.

Постанова про стягнення виконавчого збору не виділялась в окреме провадження та відсутня інформація про його стягнення (а.с.178).

Позивач не надала доказів сплати виконавчого збору.

04 лютого 2019 року ПАТ «Дельта Банк» (далі - Банк 2), який став правонаступником Банку, звернувся до виконавчої служби зі заявою про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 (а.с.55-57).

Наступного дня відкрито виконавче провадження №58275330 (а.с.58).

Того ж дня стягнуто виконавчий збір у сумі 79239,78 грн. (10% від суми стягнення) (а.с.24).

Відповідач надав докази надсилання боржнику постанови про стягнення виконавчого збору (а.с.60).

Поштове підприємство повідомило, що кореспонденція не вручалась (а.с.169, 184).

Не зазначило причини, які унеможливили вручення.

15 березня 2021 року виконавча служба повернула виконавчий лист за заявою стягувача (а.с.67 (на звороті)).

Постанова про повернення виконавчого збору не містить інформації про стягнення боргу.

15 березня 2021 року виконавча служба внесла виправлення у постанову про стягнення виконавчого збору від 05 лютого 2019 року, зазначивши, що виконавчий збір становить 9877,04 доларів США (а.с.65 (на звороті)).

16 березня 2021 року відкрито виконавче провадження №64850589 відносно ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору в сумі 9877,04 доларів США (а.с.68 (на звороті)).

Відповідач не надав доказів надіслання і отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Про існування постанов, які оскаржує, боржник дізналася 12 січня 2022 року, отримавши їх копії від виконавчої служби (а.с.19).

Позов подано до суду 24 січня 2022 року (а.с.39).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Так, приписами пункту 1 частини 2 статті 287 КАС України встановлено, що позовну заяву стосовно оскарження рішення виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, перебіг строку звернення до суду розпочався 13 січня 2022 року, а завершився 24 числа того ж місяця і року (10 день (22 січня) припав на вихідний день (субота)).

Отже, ОСОБА_1 не пропустила його.

Вирішуючи спір, суд має дати відповідь на питання: виконавчий збір є санкцією, видом відповідальності?; яка норма права застосовується, якщо порядок стягнення виконавчого збору змінювався з часу виникнення підстави (набрання законної сили судовим рішенням, на підставі якого видано виконавчий документ) відкриття виконавчого провадження?

Спірні правовідносини перебували у фокусі дослідження Верховним Судом.

20 травня 2021 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду прийняв постанову у справі №640/32814/20, зробивши такий висновок (а.с.145-149).

«З урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи убачається, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП №52436960 від 20 жовтня 2020 року про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 39831,16 грн, визначив суму виконавчого збору в розмірі 10% від суми, яка зазначена у виконавчому листі №756/11458/15-ц від 25 травня 2016 року.

Тож державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 39831,16 грн.»

Застосувавши до спірних правовідносин положення статті 58 Конституції України, Верховний Суд зробив висновок, що виконавчий збір - міра відповідальності (санкція).

З урахуванням такого висновку, касаційний суд зробив інший висновок: до спірних правовідносин застосовується менш сувору відповідальність, яка застосовувалась з часу існування заборгованості, а не відкриття виконавчого провадження.

Суд погоджується з правовим висновком Верховного Суду.

Рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 14 лютого 2011 року.

Отже, з цього дня у боржника виник обов`язок сплатити кошти.

На той час діяв Закон України «При виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон).

Приписами частини 1 статті 46 Закону (в редакції станом на 14 лютого 2011 року) встановлено, що у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом, а в разі невиконання рішення немайнового характеру в строк, встановлений для добровільного його виконання, з боржника після повного виконання рішення в тому ж порядку стягується виконавчий збір у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - громадянина і в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - з боржника - юридичної особи.

Виконавче провадження відкрито 05 лютого 2019 року.

На той час діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі - Закон 2).

Приписами частини 2 статті 27 Закону 2 (в редакції станом на 05 лютого 2019 року) передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, у період з дня існування порушення (невиконання рішення суду, що набрало законної сили) до відкриття виконавчого провадження діяли два приписи законів, які встановлювали відмінні порядки накладення і стягнення виконавчого збору, котрий Верховний Суд ототожнив з мірою відповідальності.

Державний виконавець мав застосувати менш сувору з них.

Такою є припис частини 1 статті 46 Закону.

Тому виконавчий збір мав стягуватись у розмірі 10%

від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження від 05 лютого 2019 року №58275330 виконавча служба не стягувала коштів і не передавала майно.

Підсумовуючи, суд зробив про протиправність постанови про стягнення виконавчого збору від 05 лютого 2019 року з урахуванням виправлень від 15 березня 2021 року.

Суд зазначає, що рішення суду виконувалось в національній валюті, тому в такій же валюті мав визначатись виконавчий збір.

Протиправною є і постанова про відкриття виконавчого провадження від 16 березня 2021 року №64850589, так як похідна від постанови про стягнення виконавчого збору.

Отже, позов належить задовільнити.

Судові витрати складаються зі сплати судового збору в сумі 1984,80 грн. (а.с.13).

Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05 лютого 2019 року про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 9877,04 доларів США в межах виконавчого провадження №58275330.

Визнати протиправною та скасувати постанову Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 16 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64850589 щодо стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 9877,04 доларів США.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1984,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом десяти днів з дня складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей