Справа № 380/4332/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року

справа №380/4332/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 50% підвищення мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018 та виплати компенсації за не виплачену пенсію згідно з п.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у сумі 70482,00грн. за період від 30.08.2012 по січень 2022р. включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області до нараховувати та виплатити ОСОБА_1 50% підвищення мінімальної пенсії за віком ( п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення») згідно з п.2 ст.28.Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2018р. та виплатити компенсацію втрати частини доходів за не виплачену пенсію згідно з п.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у сумі 70482,00грн. за період від 30.08.2012 по січень 2022р. включно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до постанови Личаківського районного суду м. Львів від 21.03.2013 йому призначено надбавки до пенсії і проводяться відповідні виплати в розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Стверджує, що наявність у нього з 01.01.2018 права на отримання підвищення до пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком гарантується Конституцією України. Вказує, що в даному випадку підлягає застосуванню п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також просить виплатити компенсацію втрати частини доходів за невиплачену пенсію згідно з п. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у сумі 70482 грн. за період з 30.08.2012 по січень 2022 включно.

Ухвалою від 23.02.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали. У визначений судом строк позивач усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 16.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, надати (надіслати) суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази.

На адресу 07.04.2022 надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що з приводу соціального захисту прав громадян повинні застосовуватись нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет на відповідний рік.

26.04.2022 на адресу суду надійшов відповідь на відзив. У зазначеній відповіді на відзив позивач прости докази, викладені Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області вважати таким, що не можуть буди враховані при розгляді судом.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Львівській області як одержувач пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 21.01.2013 у справі № 2-а/463/46/13 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова здійснити призначення надбавки до пенсії і проводити відповідні виплати позивачу ОСОБА_1 , як реабілітованому громадянину, в розмірі, передбаченому п. «г» ст.. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 30.08.2012.

26.11.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії з 01.01.2018 відповідно до п. «г» ст.77 та перерахунок стажу відповідно до ст.58 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також позивач просив виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Листом №1300-5305-8/119020 від 24.12.2021 відповідач повідомив, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області у квітні 2019 проведено виплату боргу в розмірі 3143,00 грн., в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.08.2018 № 649. Також повідомив, що проводяться нарахування щомісячної доплати до пенсії після набрання рішенням суду законної сили.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася з позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.«г» ч.1 ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до п.п.2 п.4 постанови Кабінету Міністрів України №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон №1058-IV)до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону №1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум, відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV, застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст. 28 Закону №1058-IV.

Стаття 28 вказаного Закону передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.102018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.

Аналізуючи співвідношення пункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 та пункту «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Суд встановив, що згідно рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.08.2012 року встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 є жертвою політичних репресій та особою, що підпадає під дію ст. 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні».

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів за невиплачену пенсію у сумі 70482 грн. за період від 30.08.2012 по січень 2022 року включно, суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до ст. 1 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином пенсія, яку отримує позивач, є доходом у розумінні зазначеного Закону.

Згідно зі ст. 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Водночас, зі змісту статті 1 Закону №2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття доходи для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Так, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 у справі №280/676/19.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою відповідачем нарахованих ним же коштів на виконання рішення суду відповідно до Закону №2050-ІІІ.

Водночас сума компенсації, належна до виплати позивачу залежить від нарахованого доходу, що станом на день ухвалення рішення, відповідачем не визначений.

Також, відповідно до ч.2 ст.46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 30.08.2012 по день фактичної виплати пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Щодо суми компенсації втрати частини доходів, яку відповідач повинен нарахувати, то її визначення належить до повноважень відповідача.

Таким чином дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 50% підвищення мінімальної пенсії за віком, згідно пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ст.28.Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01.01.2018 та виплати компенсації за не виплачену пенсію згідно з п.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період від 30.08.2012 є протиправними, відтак для належного способу захисту суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нараховування та виплату ОСОБА_1 50% підвищення мінімальної пенсії за віком, ( п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення») згідно з п.2 ст.28.Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018 та виплатити компенсацію втрати частини доходів за не виплачену пенсію за період від 30.08.2012 по день фактичної виплати.

Вирішуючи спір в частині періоду виплати компенсації суд виходить за межі позовних вимог та застосовує ч.2 ст.9 КАС України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у розмірі, передбаченому п. «г» ст.77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 50% підвищення мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018 та виплати компенсації за порушення строків виплати пенсії за період з 30.08.2012 по день її фактичної виплати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нараховування та виплату ОСОБА_1 50% підвищення мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018 та виплатити компенсацію втрати частини доходів за не виплачену пенсію за період з 30.08.2012 по день її фактичної виплати.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто два)грн. 40коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.