Справа № 375/571/20
Суддя: Чорненька О. І.
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 375/571/20
Провадження № 2-а/375/1/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2022 року смт Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі :

головуючої судді Чорненької О.І.

при секретарі судового засідання Киричок В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Рокитне, в порядку спрощеного позовного провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно положень ст.229 ч.4 КАС України,адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.0532020 серії FАК №2211919,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області із позовом до Головного Управління патрульної поліції в Київській області, в якій позивач просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії FAK № 2211919 від 07 березня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої його (позивача) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування поліцейським обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні.

Зокрема, позивач зазначає, що оскаржуваною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 3 ст. 122 КУпАП зате, що 07.03.2020 він здійснив зупинку транспортного засобу на смузі для маошрутних ТЗ, позначений дорожнім знаком 5.8 у АДРЕСА_1 , чим порушив п. 17.1 ПДР.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії FAK № 2211919 від 07 березня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення випливає, що зазначена постанова винесена інспектором 2 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Янковим І.І., а до постанови додається пояснення інспектора Дерія Д.В.

З огляду на викладене, він заперечує свою вину у вчиненні даного правопорушення та вважає його надуманим, оскільки відсутні будь-які докази правомірності винесення зазначеної постанови. Зокрема не наведено жодного доказу його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, не зазначено відомості про технічне фіксування події та не зазначено яким чином інспектор дійшов висновку про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Також позивач зазначає, що за вказаним у постанові маршрутом того дня він не рухався, правил дорожнього руху не порушував, при винесені постанови присутній не був, а саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

За таких обставин позивач не погоджується з притягненням його до адміністративної відповідальності, постанову про накладення адміністративного стягнення вважає незаконною, постановленою з порушенням вимог КУпАП, тому просить її скасувати а провадження відносно нього закрити.

Крім того, просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 гривень.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що позов не визнає та просить у його задоволенні відмовити.

Свою позицію обгрунтував тим, що позивач керуючи автомобілем рухався по смузі для маршрутних ТЗ, позначеній дорожнім знаком 5.8, чим порушив п. 17.1 ПДР. Працівники патрульної поліції, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності діяли в межах чинного законодавства по своїх службових повноважень.

Вважає доводи позивача про незаконність складеної постанови хибними, а позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими.

Просить у задоволенні позову відмовити.

Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення

Позовна заява надійшла до Рокитнянського районного суду Київської області 08.05.2020.

24.02.2021 ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області позов було залишено без руху і надано термін на усунення недоліків.

12.03.2021 позивач усунув недоліки та звернувся до суду з заявою в якій просить прийняти уточнений позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі. А також, відкрити провадження та витребувати докази.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд відповідно до вимог ст. 286 КАС України.

До початку розгляду справи від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення адміністративного позову, в якому просить замінити неналежного відповідача належним, а саме замінити неналежного відповідача - Головне Управління патрульної поліції в Київській області, належним - Управлінням патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 08 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про уточнення адміністративного позову задоволено та замінено неналежного відповідача належним, а саме неналежного відповідача - Головне Управління патрульної поліції в Київській області, замінено належним - Уплавлінням патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції.

Зазначені ухвали поштовим зв`язком скеровано сторонам у справі. Відповідачеві разом з ухвалою, направлено копію позовної заяви разом з доданими до неї документами.

Відповідач, упродовж визначеного законом строку, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не визнає та просить суд у його задоволенні відмовити.

Разом з тим, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направив.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Натомість через канцелярію суду подав клопотання про розгляд позову у його відсутності. Також наголосив, що позов підтримує та просить його задовольнити у тому числі участині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, позивачем було заявлено клопотання про витребування у відповідача доказів, зокрема тих, які зазначені у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності та доводять вчиненння ним адміністративного правопорушення.

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 08.07.2021 зазначене клопотання позивача було задоволено та зобов`язано відповідача надати зазначені у оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності докази вчинення та фіксації адміеістративного правопорушення.

На виконання зазначеної ухвали Рокитнянського районного суду Київської області представником відповідача надано суду належним чином завірену копію пояснень ОСОБА_2 . З приводу надання запису з нагрудної камери інспектора представником відповідача зазначено, що строк зберігання відеозаписів з потративних та відео реєстраторів, установлених у службових транспортних засобах становить 30 днів. З огляду на викладене, враховуючи закінчення терміну зберігання, надати відповідний запис з нагрудної камери інспектора не має можливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.4 ст.229 КАС України.

Обставини справи встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Із матеріалів справи вбачається, що інспектором батальйону №2 роти №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Янковим І.І. 07 березня 2021 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії FАK №2211919.

Відповідно до вказаної постанови останнього притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стало те, що останній 07.03.2021 о 16 годині 24 хвилини рухаючись автомобілем Land Rover Range Rover д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по просп. 40-річчя Жовтня поблизу буд. №108, корпус 2, здійснив зупинку (рух) на смузі для маршрутних ТЗ позначених дорожнім знаком 5.8, чим порушив вимоги п. 17.1. Правил дорожнього руху.

Зазначений факт став підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 статті 23 зазначеного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 17.1. ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Разом з тим, ч. 3 ст. 122 КУпАП ( в редакції станом на 01.03.2020) передбачено, що ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену Наказом МВС України від 07.11. 2015 за № 1395 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, електронними доказами.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Саме відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, посадовою особою не дотримано вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП та не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Крім того відповідачем не надано жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, окрім оскаржуваної постанови.

Більш того, доказом вчинення правопорушення є сама оскаржувана постанова та рапорт працівника поліції, який був присутній на місці вчинення адміністративного правопорушення. Однак зазначена постанова є саме предметом спору і не може розглядатись як доказ вчинення адміністративного правопорушення за відсутності інших доказів, оскільки постанова є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові 26.04.2018 по справі №338/1/17, зокрема зазначивши, що саме по собі описання правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого порушення. Така постанова є рішенням суб`єкта владних

повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, в порушення зазначених норм відповідачем жодними допустимими доказами не доведено факт вчинення позивачем адміністративного порушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

З огляду на положення ст.ст.122, 245, 280 КУпАП особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАПє протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Так, відповідно до диспозиції ч.3 ст.122 КУпАП (в редакції станом на 01.03.2020) передбачена адміністративна відповідальність не за будь-яке порушення правил руху, а саме за ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів. Однак працівниками поліції сам факт руху чи зупинки позивача на смузі для марщрутних транспортних засобів належним чином не зафіксовано.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів правомірності винесення оспорюваної постанови про притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП (в редакції станом на 01.03.2020), та не доведено вини позивача у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення за стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

При цьому, суд звертає увагу відповідача, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова серії FАK № 2211919 від 07 березня 2020 року, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів, які б повністю спростовували доводи позивача в обґрунтування відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Тобто, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень не довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

Доказування в адміністративному судочинстві не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а отже рішення відповідача слід вважати необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, однак доказів, які б підтвердили факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що підтверджують адміністративну відповідальність, відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено, а тому постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення є не законною та підлягає скасуванню.

З приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав до її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, згідно з вимогами ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та доказів здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не надано доказів укладення договору з адвокатом та суми понесених ним витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Керуючись статтями 2, 9, 16, 77, 122, 132, 134, 139, 229, 241-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 293 КУпАП, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 07.0532020 серії FАК №2211919 - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії FАK №2211919 від 07 березня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (в редакції станом на 01.03.2020), винесену інспектором батальйону №2 роти №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Янковим І.І.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 01 квітня 2022 року.

Повне наіменування сторін

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел. моб. НОМЕР_3 , ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

відповідач: Управління патрульної поліції м. Києва Департаменту патрульної поліції, , адреса для листування: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9, ел. адреса: .

Головуюча суддя Олена ЧОРНЕНЬКА