Справа № 160/6327/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 травня 2022 року Справа 160/6327/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., перевіривши у м.Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, подана представником адвокатом Меламед Вадимом Борисовичем, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача викладене у листі № 38382-32628/М-01/8-0400/21 від 01.11.2021 року про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачкою банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» та рішення про припинення виплати пенсії, якщо таке було прийнято, але не передано позивачці;

- визнати дії відповідача щодо незаконної виплати пенсії позивачки на поштове відділення 49044 за адресою її проживання до виїзду за кордон, коли факт її виїзду за кордон та проживання позивачки в Ізраїлі відомий відповідачу та незаконної невиплати пенсії позивачки на визначений нею банківський рахунок, та подальшого припинення виплати пенсії- протиправними та дискримінаційними;

- визнати бездіяльність відповідача по невиплаті пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок протиправними та дискримінаційними;

- зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» та виплатити всі неотримані пенсійні кошти позивачки з урахуванням масових перерахунків та з компенсацією втрати частини доходів.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/6327/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI, Закон України «Про судовий збір»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 2 грудня 2021 року № 1928-IX, з 1 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць у розмірі 2 481,00 гривень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України №3674-VI за подання адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (тобто, з урахування положень ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2022 рік" 992,40 грн.).

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч.3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір").

Позивачем заявлено чотири вимоги немайнового характеру (визнати протиправними та скасувати рішення відповідача, визнати дії відповідача щодо незаконної виплати пенсії протиправними та дискримінаційними, визнати бездіяльність відповідача по невиплаті пенсії протиправними та дискримінаційними, зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії) без сплати судового збору за вимоги немайнового характеру (дві з яких є похідними), відтак, позивачу за звернення до суду з даною позовною заявою за дві вимоги немайнового характеру необхідно сплатити судовий збір в сумі 1984,80 грн.

Поряд з цим, позивач наділений правом зміни позовних вимог та обрання способу захисту порушеного права. В такому випадку позивачу належить самостійно визначити суму судового збору згідно змісту позовних вимог, що заявлятимуться.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг строку для звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Крім того, поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Предметом спору у цій справі є вимоги позивача про:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача викладене у листі № 38382-32628/М-01/8-0400/21 від 01.11.2021 року про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачкою банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» та рішення про припинення виплати пенсії, якщо таке було прийнято, але не передано позивачці;

- визнати дії відповідача щодо незаконної виплати пенсії позивачки на поштове відділення 49044 за адресою її проживання до виїзду за кордон, коли факт її виїзду за кордон та проживання позивачки в Ізраїлі відомий відповідачу та незаконної невиплати пенсії позивачки на визначений нею банківський рахунок, та подальшого припинення виплати пенсії- протиправними та дискримінаційними;

- визнати бездіяльність відповідача по невиплаті пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок протиправними та дискримінаційними;

- зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ «Ощадбанк» та виплатити всі неотримані пенсійні кошти позивачки з урахуванням масових перерахунків та з компенсацією втрати частини доходів.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року справа № 200/3446/17, яка набрала законної сили 15.11.2018 року, зокрема, зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 27 грудня 2016 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року замінено сторону відповідача з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпрі на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Як зазначив представник позивача у позові, 28.11.2018 року він направив до відповідача лист про добровільне виконання судового рішення (29.11.2018 року передані відповідачу реквізити поточного рахунку ОСОБА_1 ), з цього часу вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок.

Слід зауважити, що правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду, виникли у період з 15.11.2018 року (поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком з 27 грудня 2016 року), водночас з цим позовом позивач звернулася 02.05.2022 року (про що свідчить відмітка на позовній заяві документ сформований в системі «Електронний суд» 02.05.2022), тобто з пропуском шестимісячного терміну встановленого процесуальним законом.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

02.05.2022 року представником позивача, через систему «Електронний суд», разом із позовною заявою, подано клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду із позовною заявою.

В обґрунтування причин поважності означеного строку представник позивача посилається на те, що лист відповідача № 38382-32628/М-01/8-0400/21 від 01.11.2021 року, останнім днем строку для подання заяви випав на вихідний 01.05.2022, тому останнім днем строку є перший робочий день 02.05.2022 року. З урахуванням зазначеного, заява подається протягом шести місяців з дня, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, на підставі чого, просить вважати причину пропуску звернення до суду поважною й поновити їй строк звернення до суду з цим позовом.

При вирішенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з такого.

Листом від 01.11.2021 року № 38382-32628/М-01/8-0400/21 «Про розгляд звернення» відділ обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило представника позивача про те, що для поновлення виплати пенсії на території України ОСОБА_1 необхідно звернутись до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) із заявою про поновлення виплати пенсії та надати паспорт, або інший документ, що засвідчує особу та місце проживання в Україні. Оскільки ОСОБА_1 не надано вище зазначених документів, отже для поновлення виплати пенсії немає законних підстав.

Представник позивача у клопотанні про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду із позовною заявою зазначає, що з цього часу позивач дізналася про порушення своїх прав щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок.

Однак, суд зауважує, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.

У постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Верховний Суд також наголосив, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 20.07.2021 по справі №160/5822/20.

Таким чином, суд не враховує лист відповідача від 01.11.2021 року № 38382-32628/М-01/8-0400/21 «Про розгляд звернення», як підставу для поновлення строку звернення позивача до суду, оскільки отримання позивачем листа відповідача від 01.11.2021 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав (в даному випадку продовжив) вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти ще з 2018 року.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема від 08.08.2019 у справі №127/13736/16-а зазначив, що "незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами."

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Таким чином, наведені представником позивача обставини не можуть бути визнані судом як поважні причини пропуску строку звернення до суду, позаяк вони не обґрунтовані належними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків позовної заяви в спосіб подання до суду документу про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону або в іншому розмірі у випадку зміни розміру позовних вимог у відповідності до Закону України "Про судовий збір" та заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав, разом із доказами в їх обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 160, 161, 169, 171, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Визнати підстави пропуску строку звернення до суду із даною позовною заявою, викладені у клопотанні представника позивача про поновлення строку звернення до суду -неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду

України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду:

- документу на підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру у відповідності до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 1984,80 грн. або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, або в іншому розмірі у випадку зміни розміру позовних вимог у відповідності до Закону України "Про судовий збір" за належними розрахунковими реквізитами для перерахування судового збору, а саме:

"Отримувач коштів: ГУК у Дн-кiй обл/Чечел.р/ 22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача - №UA4004632, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа);

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду із означеним позовом.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями), згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко