Справа № 320/194/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2022 року справа №320/194/22
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () відповідно до ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснити з 25.04.2019 перерахунок пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 25.04.2019 до моменту здійснення перерахунку та виплачувати в подальшому на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом другої групи, з 11.10.2018 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач у позовній заяві зазначає, що він був залучений у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 15.05.1986 по 23.06.1986 у складі військової частини 27309, про що свідчить лист Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 10.03.2021 №1562.

Вказує, що він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження позивачем дійсної строкової служби, який став особою з інвалідністю у зв`язку зі зміною ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року. Проте листом від 26.11.2021 №12853-20775/М-02/8-1000/21 відповідач відмовив позивачу у такому перерахунку його пенсії, зазначивши, що позивач не підпадає під зазначену у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 №851 та постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543, категорію осіб.

З вказаним рішенням відповідача позивач не погоджується та вважає його таким, що порушує право позивача на проведення перерахунку пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 №851 та постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 право на перерахунок пенсії мають військовослужбовці та військовозобов`язані, призвані на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Вказує, що оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та одержує пенсію по інвалідності (2 група) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії, він не має права на державну пенсію відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка призначається особам, віднесеним до І категорії, а отже не підпадає під категорію осіб, на яких розповсюджується дія ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 12 грудня 1995 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 15 травня 1986 року по 23 червня 1986 року безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме перебував у відрядженні на Чорнобильській АЕС в с. Копачі Чорнобильського району в складі військової частини 27309, м. Васильків, згідно архівної довідки за №1562 від 10.03.2021, що підтверджується довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 01.02.2021 №179/1/796 та відповідними записами військового квитка позивача НОМЕР_3 від 03.05.1982.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 18.07.2018 №10585 експертною комісією на засіданні №58 від 12.07.2018 було розглянуто звернення позивача і надану ним документацію та встановлено йому діагноз: ранній церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь 3, ризик 4 (дуже високий), ускладнений кризовий перебіг, Перенесені повторні ТІА (2012, 2013 р.р.). Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з ХПМК переважно у ВББ, двобічною пірамідною недостатністю, вестибуло-координаторними та вегетативними порушеннями, цефалгічним та стійким церебрастенічним синдромами з когнітивно-мнестичним зниженням. Органічний емоційно-лабільний розлад з дистимічним компонентом. ХІХС: стенокардія напруги стабільна. ФК ІІІ. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз. СНІІА. Висновок: Захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серія АВ №1042511 від 05.09.2018 позивачу з 28.08.2018 встановлено другу групу інвалідності довічно. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з наслідками по ліквідації аварії на ЧАЕС.
Відповідно до довідки сер.АВ №1042511 від 05.09.2018 ОСОБА_1 визначено 70% втрати професійної здатності довічно у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС.

26.10.1998 Київська обласна державна адміністрація видала позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) серії НОМЕР_4 .

Судом встановлено, що позивач 11 жовтня 2018 року звернувся до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою від 11.10.2018 про призначення пенсії по інвалідності за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалід другої групи довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з наслідками по ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви від 11.10.2018. У додаток до заяви позивачем були надані: виписка з акту огляду МСЕК, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання особи, експертний висновок щодо причинного зв`язку з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, паспорт, трудова книжка, військовий квиток, посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС, диплом, довідка про заробітну плату, документи про стаж.

Надані відповідачем копії матеріалів пенсійної справи позивача свідчать про те, що позивачу була призначена пенсія по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії позивача на момент призначення з жовтня 2018 року - 1452 грн., з липня 2019 року 1564 грн., з грудня 2019 року 1638 грн., з липня 2020 року - 1712 грн., з грудня 2020 року - 1769 грн., з липня 2021 року 1854 грн., з грудня 2021 1934 грн. (мінімальна пенсійна виплата).

З матеріалів справи вбачається, що 27 жовтня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 27.10.2021, в якій просив призначити, обчислювати і виплачувати пенсію, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 25.04.2019, враховуючи, що позивач у період з 15 травня 1986 року по 23 червня 1986 року безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме перебував у відрядженні на Чорнобильській АЕС в с. Копачі Чорнобильського району в складі військової частини 27309, м. Васильків.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Управління обслуговування громадян) листом від 26.11.2021 №12853-20775/М-02/8-1000-21 (на звернення позивача вхідний №20775/М-1000-21 від 01.11.2021) повідомило позивача про те, що відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 №851 та постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 право на перерахунок пенсії мають військовослужбовці та військовозобов`язані, призвані на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Вказує, що оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та одержує пенсію по інвалідності (2 група) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії, він не має права на державну пенсію відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка призначається особам, віднесеним до І категорії, а отже не підпадає під категорію осіб, на яких розповсюджується дія ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З зазначених підстав відповідачем повідомлено, що оскільки позивач не підлягає під зазначену категорію осіб, провести перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" немає підстав.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправною відмови відповідача у перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-XII).

Щодо того, чи має позивач право на державну пенсію відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка призначається особам, віднесеним до І категорії, оскільки позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону №796-XII до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №796-XII причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Як свідчать встановлені судом обставини справи та не заперечується відповідачем, позивач на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії від 11.10.2018 та на час звернення до суду із даним позовом мав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) серії НОМЕР_4 , видане Київською обласною державною адміністрацією 26.10.1998.

В той же час відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 18.07.2018 №10585 експертною комісією на засіданні №58 від 12.07.2018 було розглянуто звернення позивача і надану ним документацію та встановлено йому діагноз: ранній церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь 3, ризик 4 (дуже високий), ускладнений кризовий перебіг, Перенесені повторні ТІА (2012, 2013 р.р.). Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з ХПМК переважно у ВББ, двобічною пірамідною недостатністю, вестибуло-координаторними та вегетативними порушеннями, цефалгічним та стійким церебрастенічним синдромами з когнітивно-мнестичним зниженням. Органічний емоційно-лабільний розлад з дистимічним компонентом. ХІХС: стенокардія напруги стабільна. ФК ІІІ. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз. СНІІА. Висновок: Захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Як встановлено судом, позивачу з 28.08.2018 встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з наслідками по ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК Серія АВ №1042511 від 05.09.2018.

Отже, суд вважає, що у зв`язку із встановленим причинним зв`язком інвалідності позивача з Чорнобильською катастрофою та наявним у позивача статусом учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач з дати встановлення йому інвалідності 2 групи довічно (28 серпня 2018 року), відноситься до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому відсутність у позивача відповідного посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії не може свідчить про відсутність прав та гарантій, які мають особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зокрема й на перерахунок пенсії у розмірі відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому суд враховує той факт, що статус позивача як ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як такого підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) серії НОМЕР_4 ., виданим 26.10.1998 Київською обласною державною адміністрацією.

Щодо права позивача на отримання пенсії по інвалідності за Законом №796-XII, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 54 Закону №796-XII врегульовані питання державної пенсії особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника.

Так, згідно з частиною першою статті 54 Закону №796-XII (у редакції станом на час розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 11.10.2018) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Відповідно до частини третьої статті 54 Закону №796-XII (у редакції станом на час розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 11.10.2018) умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Отже, підставою для призначення пенсії по інвалідності за частиною першою статті 54 Закону №796-XII (як станом на 11.10.2018, так і станом на час розгляду справи) є наявність інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Такі умови повністю були дотримані позивачем на час подання ним заяви від 11.10.2018 про призначення пенсії по інвалідності за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивач мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мав інвалідність другої групи довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з наслідками по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Проте, відповідачем з 11.10.2018 було призначено позивачу пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із мінімальною пенсійною виплатою.

При цьому суд зазначає, що відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії по інвалідності за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду другої групи довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з наслідками по ліквідації аварії на ЧАЕС і відповідно не було повідомлено про прийняте рішення про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, позивач мав право на призначення з 11.10.2018 пенсії по інвалідності за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалід другої групи довічно, інвалідність якого настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з наслідками по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Щодо права позивача на перерахунок пенсії згідно з ч. 3 ст. 59 ЗаконуУкраїни "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ (зі змінами, внесеними п.п. 5 п. 2 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 03.10.2017 № 2148-VIII, які застосовуються з 01.01.2017) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю; словосполучення дійсної строкової, що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

На думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України від Про Конституційний Суд України від 13.07.2017 № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, рішенням від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, а словосполучення дійсної строкової, що міститься в положеннях ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, визнано неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 25.04.2019.

Згідно з частиною 2 статті 152 Конституцій України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження військової служби та мають інвалідність внаслідок цього, вправі очікувати на обчислення пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року згідно з частиною третьою статті 59 Закону № 796-XII з 25 квітня 2019 року.

У зв`язку з прийняттям рішення Конституційним Судом України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) суд вважає, що після прийняття цього рішення у держави виник обов`язок обчислити пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та є інвалідами (за бажанням цих осіб), у відповідності до частини 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

При цьому, положення частини третьої статті 59 Закону Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" поширюються на осіб, які отримують пенсію по інвалідності та брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року за наслідками розгляду зразкової справи № 520/1972/19, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок №1210).

Згідно з п.1 Порядку №1210 цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно з п.9-1 Порядку №1210 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543) за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою, визначеною даним пунктом Порядку.

Розмір відшкодування фактичних збитків визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи.

Пункт 10 Порядку №1210 передбачає, що призначення пенсії із заробітної плати, одержаної за роботу за межами зони відчуження, провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або за вибором особи призначення пенсії провадиться відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах, визначених частиною третьою статті 54 цього Закону.

Відповідно до пп.2 п.13 Порядку №1210 щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: 2) особам, що належать до категорій 2-4: особам, що належать до категорії 2, - 170,82 гривні.

Судом встановлено, що відповідач, керуючись пп.2 п.13 Порядку №1210 до мінімальної пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» здійснював позивачу доплату у вигляді додаткової пенсії як особі, віднесеній до 2 категорії ліквідаторів ЧАЕС у розмірі 170,82 грн. Розмір пенсії позивача на момент призначення з жовтня 2018 року - 1452 грн., з липня 2019 року 1564 грн., з грудня 2019 року 1638 грн., з липня 2020 року - 1712 грн., з грудня 2020 року - 1769 грн., з липня 2021 року 1854 грн., з грудня 2021 1934 грн. (мінімальна пенсійна виплата).

Проте, оминаючи волевиявлення позивача, викладене у його заяві від 11 жовтня 2018 року, поданої до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, про призначення пенсії по інвалідності за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалід другої групи довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з наслідками по ліквідації аварії на ЧАЕС, відповідач протиправно призначив пенсію за іншим Законом, а саме призначив з 11.10.2018 пенсію по інвалідності (2 група) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", чим позбавив позивача права на належне соціальне забезпечення.

Як було встановлено судом, 27.10.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 27.10.2021, в якій просив призначити, обчислювати і виплачувати пенсію, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зміст вказаної заяви свідчить про намір позивача перевести його на пенсію по інвалідності відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Належить зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 543 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" внесено зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими передбачено, що за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за відповідною формулою.

Отже, з урахуванням наведеного вище, позивач з 25 квітня 2019 року має право на перерахунок пенсії по інвалідності на підставі частини 3 статті 59 Закону № 796-XII, як військовослужбовець, до числа яких згідно зі статтею 10 Закону №796-XII віднесено й військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та з огляду на виконання обов`язків військової служби отримав інвалідність ІІ групи довічно.

Вирішуючи питання про право, суд дійшов таких висновків.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Так, згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, оскільки відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії, викладена у листі відповідача від 26.11.2021 №12853-20775/М-02/8-1000-21, стосується прав конкретної особи, вказане рішення є індивідуальним актом та підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскільки положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни Прo стaтус і соціальний захист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи в частині дійсної строкової втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а відтак позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи у зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), а тому відмова відповідача здійснити перерахунок та виплату вказаної пенсії є протиправною.

Оскільки, з урахуванням вище вказаного, позивач, з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019, має право на перерахунок та виплату пенсії, а тому посилання на відсутність порядку виконання цього рішення Конституційного суду України, а також на внесення змін до порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не впливає на той факт, що саме з 25.04.2019 у позивача є правові підстави для перерахунку та виплати пенсії у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII. Крім цього, таке право визначено вказаним Законом, і воно не може залежати від наявності або відсутності певного порядку обчислення пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, оскільки право позивача на пенсійне забезпечення відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ, виникло у нього з 25.04.2019, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 26.11.2021 №12853-20775/М-02/8-1000-21 про відмову позивачу у перерахунку пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20ІІ (402/19, 1737/19), з урахуванням вже виплачених сум, підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з інвалідності відповідно до ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, суд зазначає таке.

Пунктом 9.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, передбачено, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що кореспондується із статтею 59 Закону.

Отже, здійснення перерахунку пенсії позивача, зокрема з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності за статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як військовослужбовця, розмір якої обчислюється за частиною 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що й є предметом даного адміністративного позову, здійснюється за умови волевиявлення особи.

В силу положень частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (абз.1 ч.4 ст.245 КАС України).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абз.2 ч.4 ст.245 КАС України).

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Факт протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлений під час розгляду справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з чим повний та ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок та виплатити позивачу належну йому суму пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції станом на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Суд зазначає, що Закон № 1058-IV не містить обмежень чи застережень щодо дати, з якої позивач повинен та/або має право звернутися до територіального органу пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії після настання обставин, які є підставою для такого перерахунку.

Щодо дати призначення вказаної пенсії, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 встановлено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

З матеріалів справи слідує, що першу заяву про призначення пенсії по інвалідності за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачем подано 11 жовтня 2018 року до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, і саме з 11.10.2018 позивач мав право на отримання пенсії по інвалідності за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Право на перерахунок пенсії по інвалідності на підставі частини 3 статті 59 Закону № 796-XII у позивача виникло з 25 квітня 2019 року.

В той же час, суд звертає увагу на те, що намагання виправити допущену в минулому органом влади помилку не може мати наслідком непропорційне втручання в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Тобто, якщо державний орган не прийняв рішення за заявою позивача про призначення пенсії по інвалідності за Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", натомість прийняв рішення про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" внаслідок помилки, зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, то це ніяк не повинно впливати на особу, щодо якої було допущено помилку.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 «Рисовський проти України» зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Так, розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є «гарантією стабільності суспільних відносин», яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов`язок виправити свої помилки.

Аналогічна позиція викладена, зокрема в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009, відповідно до якої, рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Таким чином, принцип належного урядування передбачає, що допущені державними органами помилки не можуть виправлятися за рахунок інших осіб та тягнути для них негативні наслідки, а тому навіть у разі призначення позивачу пенсії по інвалідності за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", про що позивач не просив, що здійснене відповідачем через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача) є неприпустимим.

В такому випадку позивачу має бути призначена пенсія по інвалідності за статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як військовослужбовцю, розмір якої має обчислюватися відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з дати виникнення права на пенсію у такому розмірі а саме з 25 квітня 2019 року, що відповідатиме волевиявленню позивача, згідно його про призначення пенсії від 11.10.2018.

За таких обставин, з урахуванням наведених вище положень законодавства, перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підлягає проведенню з 25.04.2019.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату різниці між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що зобов`язуючи відповідача обчислити пенсію позивача у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 25.04.2019, суд не встановлює кінцевої дати перерахунку.

Відповідно до положень частин другої-третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

При цьому частиною першою статті 372 КАС України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

У даному випадку способом виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, є перерахунок пенсії та виплата належних позивачу сум у повному обсязі, інший спосіб виконання в спірних правовідносинах нормативно не визначено.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Строки виплати пенсії визначені частиною першою статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що приписами статей 46, 47 Закону № 1058 за наявності вини пенсійного органу, не встановлено спосіб виплати належних позивачу сум частинами, періодичністю проведення платежів тощо, та не обмежено право позивача на виплату належної йому суми одним платежем.

Під час ухвалення судом рішення суд зобов`язує відповідача здійснити позивачу виплату належних сум пенсії та, у разі набрання законної сили рішенням суду про зобов`язання виплатити недоплачену частину пенсії або її різницю, перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача виплачувати в подальшому перераховану пенсію на користь позивача, то така вимога також задоволенню не підлягає, оскільки не узгоджується із положеннями ч.1 ст.2 КАС України.

Так, зі змісту вказаної статті випливає, що захисту підлягають права, свободи та інтереси фізичної особи, які вже порушені на момент звернення до суду за їх захистом. Вирішення питання про покладення зобов`язань на ГУ ПФУ у майбутньому є безпідставним, оскільки, на момент розгляду справи, відсутні докази про можливе порушення прав та законних інтересів позивача у подальшому. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і стосуватися періоду часу, який ще не настав.

Отже суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, оскільки на час розгляду справи судом права позивача в цій частині порушені не були.

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частинами 1, 2, 5 статті 77 КАС України (у редакції станом на час виникнення та дії спірних правовідносин), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору як особа, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (2 категорії) на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір. Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, викладену у листі від 26.11.2021 №12853-20775/М-02/8-1000/21.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд.10) провести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням вже проведених виплат, починаючи з 25.04.2019.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 29.04.2022.

Суддя Кушнова А.О.