Справа № 560/12697/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/12697/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

20 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Залімського І. Г. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

представника позивача - Янчук С.В.

представника відповідача - Казарець О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж-Авто" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Хмельницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж-Авто" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Додатковим рішенням від 09 грудня 2020 року задоволено заяву представника позивача та стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж-Авто" понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в обгрунтування якої послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, апелянт зазначає, що додаткове рішення не містить жодного обгрунтування співмірності суми витрат на правничу допомогу по відношенню до критеріїв щодо складності даної справи, обсягом наданих адвокатом послуг, якістю підготовлених адвокатом документів та кількістю витраченого адвокатом часу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, відзначивши про її необгрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, за заявою представника позивача, судом вирішено розглянути питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в окремому судовому засіданні після ухвалення рішення по суті спору.

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, дійшов висновку, що витрати на правову допомогу, вказані в акті представником позивача, підтверджено належними та допустимими доказами, такі витрати є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та відповідно часом затраченим на виконання робіт (послуг).

Зокрема, суд першої інстанції в результаті огляду Акту наданих послуг № 1 від 26 листопада 2021 року до Договору про надання правової допомоги №10082021 від 10 серпня 2021 року дійшов висновку, що надані адвокатом Янчуком С.В. послуги ,на які витрачено 22 годин робочого часу, що в сумі за надані послуги складає 22000,00 грн. є співмірними та обґрунтованими.

Колегія суддів надаючи оцінку висновку суду першої інстанції у питанні відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, відзначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За приписами п.п. 1, 5, 6 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, а саме пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, з викладеного слідує, що до правничої (правової) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами частини 7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно вимог частини 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача було надано суду:

- копію Договору про надання правової допомоги №10082021 від 10 серпня 2021 року;

- копію Додаткової угоди від 15 вересня 2021 року до договору №10082021 від 10 серпня 2021 року;

- копію Акту наданих послуг № 1 від 26 листопада 2021 року до Договору про надання правової допомоги №10082021 від 10 серпня 2021 року;

- копію платіжного доручення № 3209 від 29 листопада 2021 року.

Розділом 4 Договору про надання правової допомоги № 10082021 від 10 серпня 2021 року, передбачено, що:

4.1. З врахуванням домовленостей, зазначених в п.4.2 та 4.3 цього Договору, розмір гонорару Адвоката та витрати Адвоката, необхідні для надання правової допомоги Клієнту, визначаються Сторонами у актах наданих послуг, які періодично підписуються Сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору. Періодичність підписання актів наданих послуг визначається за взаємною згодою Сторін або відповідний акт наданих послуг в обов`язковому порядку підписується на першу вимогу будь-якої із Сторін.

4.2. Розмір гонорару Адвоката встановлюється на основі погодинної оплати часу, розумно витраченого Адвокатом на надання правової допомоги згідно цього Договору, враховуючи також робочий час Адвоката розумно необхідний для забезпечення його участі в судових засіданнях.

Для розрахунку розміру гонорару Адвоката, вартість однієї години витраченого Адвокатом часу погоджено Сторонами в розмірі однієї тисячі гривень.

4.3. Розмір сум, що додатково до оплати гонорару підлягають сплаті Адвокату в порядку компенсації витрат, необхідних для надання правової допомоги Клієнту згідно цього Договору, визначається па підставі доказів здійснення відповідних витрат та власне оцінки розумності та необхідності таких витрат Адвоката.

4.4. Клієнт (або особа, якій доручено Клієнту здійснити оплату правових послуг Адвоката) зобов`язується виплатити Адвокату погоджені Сторонами в актах наданих послуг суми (гонорар та витрати Адвоката), в строк не пізніше 5-ти банківських днів з дати підписання відповідного акту наданих послуг.

26 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Престиж-Авто" та адвокатом Янчуком Сергієм Вікторовичем підписано Акт наданих послуг № 1 від 26 листопада 2021 року до Договору про надання правової допомоги №10082021 від 10 серпня 2021 року на загальну суму гонорару адвоката в розмірі 22 000,00 грн.

29 листопада 2021 року на виконання пункту 4.4. Договору про надання правової допомоги №10082021 від 10 серпня 2021 року, ТОВ "Престиж-Авто" було виплачено адвокату Янчуку С.В. гонорар в розмірі 22 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3209 від 29 листопада 2021 року.

Судом першої інстанції були досліджені наданий позивачем акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги та встановлено, що ряд послуг, які надавалися позивачу є співмірними та обґрунтованими.

Окрім того, в матеріалах справи міститься детальний опис наданих адвокатом послуг, кількість витраченого ним часу та розмір гонорару за виконану роботу.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про задоволення заяви представника позивача і стягнення заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 22 000 грн.

В даному випадку, колегія суддів звертає також увагу апелянта на положення ч. 6 та ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів відзначає, що апелянт, заперечуючи доцільність відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в повному обсязі, не скористався можливістю згідно ст. 134 КАС України довести неспівмірність заявлених вимог та не подав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, жодних доказів на спростування заяви позивача про витрати на професійну правничу допомогу.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, як такі, що грунтуються на припущеннях та на помилковому трактуванні заявником норм чинного законодавства на власну користь, а також в повному обсязі спростовуються наявними матеріалами справи.

Таким чином, підстави для сумніву в обґрунтованості висновку суду першої інстанції у додатковому рішенні щодо доведеності позивачем факту понесених ним витрат на правничу допомогу у судової колегії відсутні.

А отже, колегія суддів вважає, що розмір витрат по даній справі на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, наданими послугами адвоката, їх обсягом та витраченим на них часом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем понесених ним в ході розгляду даної справи судових витрат.

Інші доводи апеляційної скарги, на переконання судової колегії, не потребують детальної оцінки, позаяк являють собою виключно довільне та суб`єктивне трактування апелянтом дійсних обставин справи та норм чинного процесуального законодавства.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено правомірне та обґрунтоване рішення, факт порушення судом норм матеріального та процесуального права свого підтвердження не знайшов.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 травня 2022 року в зв`язку з перебуванням суддів Білої Л.М. у період з 26.04.2022 року по 06.05.2022 року та Ватаманюка Р.В у період з 25.04.2022 року по 06.05.2022 року у відпустці.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Залімський І. Г. Ватаманюк Р.В.