Справа № 500/3378/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/3378/21 пров. № А/857/22809/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року (суддя - Мартиць О.І., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення - м.Тернопіль, дата складання повного тексту - 08.11.2021),

в адміністративній справі №500/3378/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу позивача період його роботи із 11.07.1985 року по 31.05.1999 року та із 01.07.1999 року по 30.11.2001 року, відповідно до записів у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 (всього 16 років 3 місяці 21 день), у тому числі пільгового стажу упродовж його роботи на посаді кочегара із 11.07.1985 по 31.01.1999 року (всього 13 років 6 місяців 21 день) і призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах із часу звернення до органів Пенсійного фонду України, а саме із 17 лютого 2021 року.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оформлену листом за №1900-0304-8/12818 від 26.04.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи із 11.07.1985 по 31.05.1999 та з 01.07.1999 по 30.11.2001, у тому числі пільгового стажу на посаді кочегара із 11.07.1985 по 31.01.1999 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.02.2021. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь позивача 454,00 грн. сплаченого судового збору.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не надано належної уваги тому факту, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки, виправлення дати народження проведено не належним чином (відсутня посада особи, що провела виправлення). При цьому необхідний пільговий стаж 12 років 6 місяців. До пільгового стажу не зараховано період згідно довідки від 01.10.2020 №13, так як довідка не відповідає чинному законодавству, зокрема, видана за одним підписом, завірена печаткою УРСР, не вірно вказано посилання на Списки. При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, чинні на період роботи особи. З огляду на це апелянт вважає, що зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи із 11.07.1985 но 31.05.1999 та з 01.07.1999 по 30.11.2001, у тому числі пільгового стажу на посаді кочегара із 11.07.1985 по 31.01.1999 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.02.2021, підстав немає. Зазначає скаржник, що Головне управління ПФУ в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмові у призначені пенсії відповідно до Закону України №1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 08.11.2021 року та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому висловив незгоду із її доводами, вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, мотиви якої слід відхилити. При цьому винесене судом першої інстанції рішення суду вважає законним та обґрунтованим і таким, що відповідає нормам матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справ, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта (а.с. 6), 17.02.2021, 19.03.2021, 31.03.2021 та 21.04.2021 звертався до Головного управляння Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявами про призначення пенсії на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 54, 68). Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 01.03.2021 №1900-0303-8/6068 повідомило позивача, що рішення про призначення пенсії не прийнято, оскільки відсутні документи для визначення права на призначення пенсії, а представлені довідки не відповідають вимогам передбачені Порядком №637, тому необхідно усунути недоліки та надати наступні документи, а саме: пільгову довідку із зазначенням розділу XXXІІI Загальні професії та підрозділу 786, передбачені Списком №2 Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.91 №10 (в поданій пільговій довідці від 01.10.2020 №13, виданій Хоростківським міжколгоспним комбікормовим заводом, дана інформація відсутня), засвідчену печаткою підприємства нового зразку (так як видана довідка засвідчена відбитком печатки старого зразка ще з періоду існування УРСР); пільгову довідку із зазначенням розділу XXXIII Загальні професії, передбачений Списком №2 Постанови КМУ №461 від 24.06.2016 (в поданій пільговій довідці від 01.10.2020 №22, виданій Обласним медичним центром для лікування і реабілітації учасників АТО, невірно зазначена постанова); накази "Про результати проведення атестації робочих-місць за умовами праці" від 25.01.1999 №27, від 27.01.2004 №28, від 02.03.2009 №44, від 20.08.2014 №№60, 102; довідки про період роботи з 03.04.1995 по 01.02.1999 в АП «Нива» та з 02.02.1999 по 01.12.2001 в ТзОВ «Нива», оскільки на титульній сторінці трудової книжки в даті народження день та місяць не зазначені, тому дана трудова книжка не може братися до уваги при обчисленні страхового стажу (а.с. 12).

26.04.2021 листом №1900-0304-8/12818 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки відповідно до інформації, наявної у поданих ОСОБА_1 документах, до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 можливо зарахувати період роботи з 20.10.2003 по 07.07.2011. Відповідно до поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж заявника складає 20 років 06 місяців 27 днів, що є меншим за необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 статті 114 згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 13-14).

В повідомленні ГУ ПФУ в Тернопільській області від 30.04.2021 №1900-0207-8/13184 вказано про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком списком №2 ст.13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, за наданими документами страховий стаж становить 20 років 06 місяців 27 днів. Необхідний страховий стаж на дату звернення 28 років 06 місяців. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки, виправлення дати народження проведено не належним чином (відсутня посадова особа, що провела виправлення). Необхідний пільговий стаж 12 років 6 місяців. До пільгового стажу не зараховано період згідно довідки від 01.10.2020 №13, так як довідка не відповідає чинному законодавству, а саме , довідка видана за одним підписом, завірена печаткою УРСР, не вірно вказано посилання на Списки. При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. Пільговий стаж особи становить 9 років 06 днів. Отже, право на зниження пенсійного віку не підтверджено та прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії за відсутності вищезазначених документів (а.с. 19).

Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 11.07.1985 по 31.05.1999 та з 01.07.1999 по 30.11.2001 повинні бути зараховані відповідачем до страхового стажу, у тому числі пільгового стажу на посаді кочегара із 11.07.1985 по 31.01.1999, що є достатнім для призначення позивачу пільгової пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV. Водночас суд першої інстанції вважав, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із часу звернення до органів Пенсійного фонду України, а саме із 17 лютого 2021 року у вказаний спосіб не може бути задоволена, оскільки призначення пенсії за віком відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України, а тому суд дійшов висновку, вийшовши за межі позовних вимог, визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу пільгової пенсії, оформлену листом за №1900-0304-8/12818 від 26.04.2021 та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди роботи із 11.07.1985 по 31.05.1999 та з 01.07.1999 по 30.11.2001, у тому числі пільгового стажу на посаді кочегара із 11.07.1985 по 31.01.1999 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.02.2021. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо) (див. абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та абзацу 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, який затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383), для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та уточнюючу довідку, передбачену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності повинні бути підписані посадовими особами підприємства (керівником, бухгалтером та начальником відділу кадрів) і засвідчені печаткою.

У разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, здійснюється Комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, яка діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

При призначенні пенсій на пільгових умовах особам, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 року, для зарахування до пільгового стажу певного 5-річного періоду роботи у несприятливих умовах праці відповідне право упродовж цього періоду повинно бути підтверджено за результатами атестації робочих місць на підприємствах, установах, організаціях, згідно постанови КМУ від 01.08.1992р. №442.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до запровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно пункту 3 Порядку №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановами: Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, Кабінету Міністрів України від 11.03.11995 №162, від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №461. Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку №2 передбачені машиністи (кочегари) котельних, зайнятті на обслуговуванні виробничих котельних і виробничих печей, машиністи (кочегари) котельних (на вугіллі й сланці), у тому числі зайняті видаленням золи, кочегари техноголічних печей, зайняті у виробництвах, де основні робітники користуються на пільгове пенсійне забезпечення, кочегари виробничих печей, зайняті у хлібопекарному виробництві.

Отже, підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є, зокрема, наявність професії чи посади в зазначеному Списку, підтвердження шкідливих умов праці робітника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць (при наявності пільгового стажу після 21.08.1992 року), а також підтвердження первинними документами зайнятості повного робочого дня на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 09.05.1983 по 30.04.1985 проходив військову службу, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_2 (а.с. 91-92).

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 11.07.1985 (а.с. 9-11) Розділ "Відомості про роботу" видно, що ОСОБА_1 : 11.07.1985 прийнятий на Хоростківський м/к комбікормовий завод кочегаром, (запис №1); 01.02.1999 звільнений з роботи по ст.38 КЗпПУ, (запис №7); 01.02.1999 прийнятий на роботу в ТзОВ "Нива" пекарем, (запис №8); 19.09.2000 звільнений з роботи по ст.38 КЗпПУ, (запис №9); 19.09.2000 прийнятий на роботу в ТзОВ "Нива" пекарем, (запис №10); 01.12.2001 звільнений з роботи за згодою сторін ст.36 КЗпПУ, (запис №11); 06.12.2001 прийнятий на роботу на посаду робочого по біжучому ремонту будинків і споруд, (запис №12); 07.07.2011 звільнений з роботи згідно ст.38 КЗпПУ, (запис №14); 03.11.2011 прийнятий на роботу на 0,5 ставки сторожа-вартівника, (запис №15); 01.11.2017 переведений на посаду машиніста (кочегара) котельні, (запис №17); 31.10.2019 звільнений з роботи згідно ст.38 КЗпПУ, (запис №19); 18.12.2019 прийнятий на роботу підсобним працівником, (запис №20); 28.12.2019 звільнений з роботи по закінченню строку дії трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпПУ, (запис №21); з 09.01.2020 по 02.01.2021 проводилася виплата допомоги по безробіттю (записи №22-23).

Судом встановлено, що відповідачем не зараховані періоди роботи позивача 11.07.1985 по 31.01.1999 та з 01.07.1999 по 30.11.2001, в тому числі з 11.07.1985 по 01.02.1999 на посаді машиніста котельні (кочегара). При цьому, як стверджує відповідач, відповідно до інформації, наявної у поданих документах, до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 зараховано періоди з 20.10.2003 по 07.07.2011, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно із п.10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ або організацій або їх правонаступників. Форма довідки затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006р. №920.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 20.02.2018 (справа №234/13910/17), від 07.03.2018 (справа №233/2084/17), від 25.04.2019 (справа №159/4178/16-а).

Як видно із записів трудової книжки, позивач працював 11.07.1985 по 30.11.2001, в тому числі з 11.07.1985 по 01.02.1999 на посаді машиніста котельні (кочегара) в Хоростківському міжколгоспному комбікормовому заводі, яке у подальшому перейменовувалось у Гусятинське міжгосподарське підприємство по виробництву яловичини, Хоростківське виробничо-комерційне підприємство фірми «Святослав Ко», агропідприємство «Нива», ТзОВ «Нива».

На переконання колегії суддів, внесені виправлення до трудової книжки щодо дня та місяця народження позивача, які на думку відповідача, проведені неналежним чином, не можуть нести визначальний вплив на реалізацію позивачем конституційного права на соціальних захист щодо вирішення питання призначення спірної пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві чи неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки або ж іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу з підстав неналежного оформлення довідок про підтвердження наявного трудового стажу позивача, не взявши за основу його трудову книжку.

Що ж стосується необхідності проведення атестації робочих місць за умовами праці, як підстави, зазначеної відповідачем в листі-відмові в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції правильно врахував, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Суд зазначає, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Наведене свідчить, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

За таких умов, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Така позиція узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що наведена у постанові від 19.02.2020 (справі №520/15025/16-а), яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Тобто, своєчасне не проведення атестації працівників та внесення відповідних записів до їх трудових книжок не може позбавити працівників, зокрема, і позивача права на пільгову пенсію.

Таким чином, до пільгового стажу позивача за Списком №2 повинні бути зараховані період роботи з 11.07.1985 по 31.01.1999 на посаді кочегара, який додатково підтверджений довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №13 від 01.10.2020 (а.с. 15).

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та підлягають відхиленню як необґрунтовані.

Враховуючи, що періоди роботи позивача з 11.07.1985 по 30.11.2001, як встановлено у справі, повинні бути зараховані відповідачем до загального страхового стажу, у тому числі пільгового стажу на посаді кочегара із 11.07.1985 по 31.01.1999, та приймаючи до уваги зарахування відповідачем загального трудового стажу позивача стажу 20 років шість місяці і 27 дні, в тому числі на пільгових умовах за Списком №2 в період з 20.10.2003 по 07.07.2011, що в сукупності є достатніми для призначення позивачу пільгової пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу спірної пенсії та зобов`язання зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, періоди роботи із 11.07.1985 по 30.11.2001, у тому числі пільгового стажу на посаді кочегара із 11.07.1985 по 31.01.1999, повторно розглянувши заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 17.02.2021.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції в оскарженій частині винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року в адміністративній справі №500/3378/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль