Справа № 380/6932/22
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року справа №380/6932/22

провадження № П/380/6978/22

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гавінської М.В.,

представника позивача Стасина Р.З.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

про скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2022 року ВП № 68340627 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. та постанови від 27.01.2022 ВП 68385440 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Позовні вимоги аргументовані тим, що боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, тому державним виконавцем не було взято до уваги, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є державним органом, що реалізовує державну політику у сфері пенсійного забезпечення, а державний виконавець не наділений повноваженнями щодо стягнення коштів з державного органу, а саме з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, стверджує, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2022 року ВП № 68340627 щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн., від 27.01.2022 ВП 68385440 щодо стягнення витрат виконавчого провадження діяв в межах і в спосіб, що встановлений приписами Закону України «Про виконавче провадження». Покликається на те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснення дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Відповідач просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача та задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд виходив з наступного.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №57538818 з виконання виконавчого листа № 813/1175/18, виданого 22.10.2018 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до довідки № 91-03713 від 13.07.2017 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016, яка виготовлена Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Львівській області починаючи з 01.01.2016.

Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57538818, а 10.11.2021 скеровано вимогу Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області № 28109 про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 810/1175/18

Листом від 29.11.2021 за вих. № 1300-5308-8/108276 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 у справі № 813/1175/18.

14.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57538818. У зазначеному виконавчому провадженні прийнято постанову № 57538818 від 30.10.2018 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 25.01.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68340627 щодо виконання постанови № 57538818 від 30.10.2018 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

14.12.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №57538818, якою визначено для боржника - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області розмір витрат виконавчого провадження у сумі 274, 90 грн.

27.01.2022 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області винесено постанову ВП № 68385440 щодо виконання постанови № 57538818 від 14.12.2021 про стягнення з боржника - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 274, 90 грн.

Не погодившись з постановою про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2022 у ВП № 68340627 щодо виконання постанови № 57538818 від 30.10.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. та постановою від 27.01.2022 у ВП № 68340627 щодо виконання постанови № 57538818 від 14.12.2021 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 274, 90 грн., позивач звернувся до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За правилами передбаченими ч. 5 та ч. 7 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.12.2021 виконавче провадження ВП №57538818 з виконання виконавчого листа № 813/1175/18 від 22.10.2018 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону №1404-VIII. У разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, виконавчий збір не стягується лише якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 у справі № 813/1175/18 після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст. 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

14.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №57538818. У зазначеному виконавчому провадженні прийнято постанову № 57538818 від 30.10.2018 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. 14.12.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №57538818, якою визначено для боржника - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області розмір витрат виконавчого провадження у сумі 274, 90 грн.

Постанови державного виконання про стягнення виконавчого збору та про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, винесені у ВП №57538818 позивачем не оскаржено і такі є чинними. Натомість, у цій справі позивач оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2022 року ВП № 68340627 з виконання постанови № 57538818 виданої 30.10.2018 стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. та постанову від 27.01.2022 ВП 68385440 з виконання постанови № 57538818 виданої 14.12.2021 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, прийняті постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, які у встановленому законом порядку протиправними не визнавались та не скасовувались, були належними виконавчими документами, обов`язковими для їх прийняття та відкриття на підставі них виконавчого провадження з їх виконання відповідно до ст. 26 Закону №1404-VIII.

Порядок прийняття оскаржуваних постанов визначений Законом №1404-VIII, відповідачем не порушено.

З огляду на вищевказане, постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Тарабан О.О. від 25.01.2022 ВП 68340627 та від 27.01.2022 ВП № 68385440 відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, тому не підлягають скасуванню.

Щодо доводів позивача, що боржником у виконавчому провадженні є державний орган, а рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону №1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Приписами ч. 1 ст. 3 цього ж Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею ж 7 зазначеного Закону встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У спірних правовідносинах, що склались у цій справі, вимоги до боржника мають зобов`язальний характер, тоді як за Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконуються рішення про стягнення коштів (з боржників, перелік яких визначено частиною першою статті 2 цього Закону), що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 травня 2020 року у справі № 336/4615/17, від 09 липня 2020 року у справа № 806/2179/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 310/1512/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 815/3815/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 522/19758/18.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тоді як відповідачем доведено правомірність прийнятих постанов, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено ст. 139 КАС України не передбачено, а тому такі слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246,255, 257, 271, 272, 287 КАС України , суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул.. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (пл. Шашкевича, 1, м. Львів, 79007; код ЄДРПОУ - 43317547) про скасування постанов, - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 05.05.2022.

Суддя Крутько О.В.