Справа № 627/1067/21
Суддя: Вовк Л. В.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 627/1067/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючого - Вовк Л. В.

з участю секретаря - Ніколайчик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Гудкова Павла Ігоровича , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції Гудкова П.І. , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови , в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕОА № 4923412 від 19.10.2021 року , згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340,00 грн., та стягнути на користь позивача сплачені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 19.10.2021 року інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Гудковим П.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2890235, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень за порушення ним п.12.4 Правил Дорожнього руху України . На думку позивача вищевказана постанова є незаконною, безпідставною та підлягає скасуванню, так як в оскаржуваній постанові не зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт » в кілометровій відмітці вказаної автодороги , взагалі відсутні докази , які б підтверджували обставини стосовно руху транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 37 км. Крім того, пред`явлений відповідачем відеозапис містить відомості про те, що рухомий автомобіль наведено ціль та протягом 2 секунд здійснювався замір швидкості. На думку позивача , видно значне дрибіжання приладу TruCAM , що свідчить про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля з руки (рук) .Така вібрація приладу , на думку позивача, може дати більшу похибку , а ніж передбачено свідоцтвом про повірку , що ставить зафіксовану швидкість руху автомобіля. Докази щодо способу використання , шляхом закріплення приладу TruCAM, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля, взагалі відсутні. Також оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу ,яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 «Фотофіксація порушень ПДР» лише за наявності якого можливе монтування /розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму. Крім того , на знімку технічного засоббу не зафіксовано особу водія та місце зйомки , а отже на думку позивача , притягнення до адміністративної відповідальності є не законним.

Відповідач інспектор взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Харківській області лейтенант поліції Гудков П.І. до суду не з`явився , про причини неявки суду не повідомив , про дату ,час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином та в установлений законом строк , про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Відзив на позовну заяву не подав.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Назаренко Хамаєва О.В. , до суду не з`явилася , 07.12.2021 року подала відзив в якому позов не визнала , просить відмовити у задоволенні позовних вимог, пославшись на їх безпідставність та необґрунтованість, так як інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Гудковим П.І. при складенні оскаржуваної постанови дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси позивача.

У вказаному відзиві на позовну заяву, подану відповідачем зазначено , що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, перевищення швидкості руху, є доведеним, підтверджується даними з приладу TruCAM, відеозаписом, адміністративна справа розглянута органами поліції з дотриманням процедури та вимог чинного законодавства, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Вказує, що отримана за допомогою лазерного вимірювача TruCAM інформація є належним доказом в підтвердження факту вчинення особою правопорушення та має враховуватись під час вирішення справи.

У відповіді на відзив від 06.01.2022 року позивач зазначив , що відповідачем не спростовані підтвердження незаконності постанови, відповідач жодними допустимими доказами не доведено час , місце вчинення адміністративного правопорушення , а також не доведена подія адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Харківській області лейтенанта поліції Гудкова П.І. про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4923412 від 19.10.2021 року , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 19.10.2021 року , о 11 год.39 хв., по проспекту Гагаріна, 380 в м.Харків , водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CHEVROLET AVEO номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 87 км/год в населеному пункті при цьому перевищив швидкість руху на 37 км/год, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР України .

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд , перевіривши оскаржувану постанову на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, приходить до висновку про його протиправність, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В п. 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 року № 2 зазначено, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання закону.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Отже, у населених пунктах організований інтенсивний дорожній рух, що вимагає підвищеної уваги до забезпечення безпеки на проїзній частині, тому в таких місцях на всіх ділянках доріг (крім житлових зон і територій підприємств) встановлено максимально допустиме обмеження швидкості руху в 50 км/год. Дане обмеження встановленої максимальної швидкості руху вводиться знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положення ст. 280 КУпАП закріплюють обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З наведеного вбачається, що викладені в постанові по справі про адміністративне правопорушення обставини повинні чітко та однозначно свідчити про повноту та об`єктивність встановлених обставин справи та її розгляду, а також відображати конкретний склад адміністративного правопорушення, що повинно підтверджуватись відповідними доказами.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

З аналізу приведених правових норм вбачається, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як вбачається зі змісту ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст.72 КАС України доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про дату , час і місце вчинення адміністративного правопорушення .

Згідно ч. 2 ст.77 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, Конституційний Суд України визначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу інкримінується порушення вимог 12.4 Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається з оскаржуваної постанови , ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення , передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, 19.10.2021 року ,об 11 год.39 хв. по проспекту Гагаріна ,380 в м.Харків.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень у своєму рішенні.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, на інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

У даній справі, суб`єкт владних повноважень не виконав даного обов`язку та не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Наявні у даній адміністративній справі матеріали факт скоєння адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, не відображають.

Як встановлено під час судового розгляду, ані до відзиву на позов не додано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП , саме що він порушив правила дорожнього руху 19.10.2021 року по проспекту Гагаріну ,380 в м Харків , як зазначено в оскаржуваній постанові, оскільки всі докази надані відповідачем, свідчать про порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу по проспекту Гагаріна ,354 в м.Харків.

Відповідачем в якості доказів до матеріалів справи долучено відеозапис з місця події, фотокартку , скріншот з відеоматеріалу ,які були досліджені судом.

Виходячи з наданих відповідачем відзиву та вказаних вище відеозапису з нагрудної камери, скріншоту ,фотокартки суд вважає , що вказані докази не засвідчують факту скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові.

Інші докази на підтвердження встановлених відповідачем обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.

Таким чином, а ні відповідачем , а ні Департаментом патрульної поліції Національної поліції не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме порушення п. 12.4 ПДР України , що свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4923412 через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи, що процесуальний обов`язок доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень та беручи до уваги те, що ним до суду не надано належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо скасування постанови підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження всправі проадміністративне правопорушенняне можебути розпочато, а розпочатепідлягає закриттюза відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанову серії ЕАО №4923412 від 19.10.2021 року , винесену інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Гудковим П.І. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн., слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо стягнення судрових витрат суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 229, 242-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області Гудкова Павла Ігоровича , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення -задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4923412 від 19.10.2021 року, винесену інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Гудковим П.І. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн та провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, за адресою:вул.Федора Ернста,буд.3, м.Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 454 ( чотириста п`ятдесят чотири ) грн 00 коп за подання адміністративного позову .

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Вовк