Справа № 380/2459/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2459/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення, -

у с т а н о в и в:

На адресу Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, в якій просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення № 1-1321 від 18.11.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірним податковим повідомлення-рішенням відповідачем визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості), за податковий період 2018, 2019 та 2020 рік на загальну суму 101720,29 грн. Вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки спірним рішенням нараховано податок на будівлі, які є будівлями сільськогосподарського призначення у розумінні підпункту "ж" пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України і не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказав, що він є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки займається особистим селянським господарством та веденням фермерського господарства. Належні йому на праві власності будівлі використовує для ведення фермерського господарства. Використання даних будівель саме для ведення фермерського господарства підтверджується протоколом загальних зборів засновників Фермерського господарства "Поляна" № 2/2017 від 23.12.2017.

Ухвалою від 04.02.2022 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 11.04.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 26048 від 08.04.2022), в якому просив у задоволенні позову відмовити, зазначив, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізична особа ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів житлової нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: цегляний телятник, загальною площею 753,9 кв.м.; цегляний молочний блок, загальною площею 312,4 кв.м.; телятник № 3 із каменю, загальною площею 800,1 кв.м.; прохідна, загальною площею 23,1 кв.м.

Відповідно до рішення Тростянецької сільської ради Львівської області від 31.08.2017 № 1306 на 2018 рік встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 0,3 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. Рішенням Тростянецької сільської ради Львівської області від 19.06.2018 року № 1806 та від 11.07.2019 № 2950, на 2018 та 2019 роки встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості і класифікуються у класі 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення лісництва та рибного господарства" в розмірі 0,5 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року). Ставки податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюються залежно від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості (п.п. 266.5.1 Податкового кодексу України), а об`єкт оподаткування залежить від виду діяльності та типу будівель чи споруд за ДК 018-2000 (п. 266.2 ПК України). Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 відповідно до якого органом, уповноваженим на ведення класифікатора визначено Державне підприємство «Державний науково дослідний інститут» автоматизованих систем у будівництві». Документом, підтверджуючим приналежність об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором є експертний висновок, виданий органом, уповноваженим на ведення Класифікатора. Позивач експертного висновку щодо приналежності об`єктів нерухомості до певного класу будівель до податкового органу не надавав, а також не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно. Доказів, які б свідчили про те, що позивач є сільськогосподарським виробником, який використовує свої будівлі та споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності позивачем не надано. Просив у задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано суду відповідь на відзив (вх. № 5670ел від 03.05.2022), в якій зазначив, що жодних вимог щодо надання експертного висновку для підтвердження належності об`єктів нерухомого майна до будівель сільськогосподарського призначення законодавство не встановлює. Отже такі вимоги, на думку позивача, є безпідставними. Вказав, що із назви будівель чітко зрозуміло їхнє функціональне призначення для використання у сільському господарстві. Дані будівлі знаходяться на земельній ділянці площею 2,0 га КН :06:000:0066, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення). Оскільки землі та нерухоме майно, що знаходяться на ділянці є невіддільними речами, в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, такі об`єкти не можуть мати різне функціональне призначення. Просив позов задовольнити.

Суд, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив письмові докази, якими вони обґрунтовуються, встановив таке.

ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у складі: цегляний телятник, загальною площею 753,9 кв.м.; цегляний молочний блок, загальною площею 312,4 кв.м.; телятник № 3 із каменю, загальною площею 800,1 кв.м.; прохідна, загальною площею 23,1 кв.м.

Згідно з інформаційною довідкою від 19.01.2021 № 295316681 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт нерухомого майна «нежитлові будівлі», реєстраційний номер 30, за адресою: АДРЕСА_1 , належить в розмірі частки 1 ОСОБА_1 з 05.02.2015 року та земельна ділянка кадастровий номер: :06:000:0064 цільове призначення: для ведення садівництва, належить в розмірі частки 1 ОСОБА_1 з 10.11.2015 року (а.с. 8-12).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є одним із засновників Фермерського господарства «Поляна» () (а.с. 16-23).

18.11.2021 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 1-1321, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) за 2018-2020 роки в розмірі 101720, 29 грн.

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення протиправним і таким, що слід скасувати, тому звернувся до суду за захистом своїх прав із даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 16.1.4 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»: виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що об`єкти нерухомого майна безпосередньо використовуються ним у сільськогосподарській діяльності (для ведення фермерського та особистого селянського господарства). Так вказує, що він є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки займається селянським господарством та веденням фермерського господарства. Належні йому на праві власності будівлі використовує для ведення фермерського виробництва.

Разом з тим, він вказує, що використання даних будівель для ведення фермерського господарства підтверджується протоколом загальних зборів засновників Фермерського господарства "Поляна" № 2/2017 від 23.12.2017.

Суд критично оцінює такі доводи позивача виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Як встановлено судом із матеріалів справи, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності Фермерського господарства "Поляна" () є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; вирощування інших однорічних і дворічних культур, розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення іншої великої рогатої худоби і буйволів; розведення свиней; допоміжна діяльність у рослинництві; надання ландшафтних послуг.

Отже, Фермерське господарство «Поляна» є сільськогосподарським товаровиробником.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. До класу (код 1272) «Будівлі для культової та релігійної діяльності» належать, зокрема, церкви, каплиці, мечеті, синагоги.

За результатами правового аналізу наведених вище положень нормативно-правових актів Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 у справі № 820/3706/17 дійшов висновку, що підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначав, що він є засновником Фермерського господарства «Поляна», яке як описано судом вище є сільськогосподарським виробником, основними видами економічної діяльності якого є: вирощування зернових культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренепродів і бульбоплодів, розведення великої рогатої худоби молочних порід, розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів, розведення свиней тощо.

Також позивач вказує на те, що використання будівель саме для ведення фермерського господарства підтверджується протоколом зборів засновників ФГ "Поляна" № 2/2017 від 23.12.2017.

Як встановлено судом з матеріалів справи, згідно з п. 2.3 протоколу зборів від 23 грудня 2017 року вирішено визнати, що майно фермерського господарства «Поляна» складається із об`єктів нерухомого майна, що належить засновникам на праві приватної власності, а саме нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 - нежитлові будівлі загальною площею 1894, 9 кв.м. у складі: цегляний телятник № 4 А-1 загальною площею 759,3 кв.м., цегляний молочний блок Б-1 загальною площею 312,4 кв. м.. телятник № 3 із каменю В-1 загальною площею 800,1 кв. м. і прохідна Д-1 загальною площею 23, 1 кв. м., що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 2,0 га КН :06:000:0066, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Об`єкти нерухомого майна, що належать засновникам, використовуються ФГ «Поляна» на праві господарського відання відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Суд вказує, що позивачем долучено до матеріалів справи Протокол загальних зборів засновників (членів) Фермерського господарства "Поляна" № 2/2027 від 23.12.2017, яким визначено, що майно фермерського господарства "Поляна" складається у тому числі із об`єктів нерухомого майна, що належать засновникам на праві власності. Це майно також використовується ФГ "Поляна" на праві господарського відання відповідно до статті 136 Господарського кодексу України. Також позивач долучив до матеріалів справи довідку Виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області № 78 від 29.04.2022 року підписану секретарем сільської ради про те, що будівлі, описані вище є комплексом майна ліквідованого колективного сільськогосподарського підприємства СС "Пролісок" та є будівлями сільськогосподарського призначення і використовуються ФГ "Поляна" в сільськогосподарській діяльності за вказаним цільовим призначенням.

Проте, позивачем не надано суду жодних доказів фактичної передачі об`єктів нерухомості від засновників до фермерського господарства, та їх використання Фермерським господарством «Поляна», таких як: акт прийому-передачі майна, бухгалтерських документів щодо обліку даного майна за ФГ «Поляна» тощо.

Також суд критично оцінює доводи позивача про те, що це майно використовується ним для ведення особистого селянського господарства одночасно із доводами, що це майно використовується Фермерським господарством "Поляна" на праві господарського відання, оскільки такі є взаємосуперечливими.

Будь-яких доводів щодо протиправності оспорюваного податкового повідомлення-рішення у частині правильності нарахування податкових зобов`язань позивачем не наведено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оспорюване податкове повідомлення-рішення за податковий період 2018 - 2020 року, прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим є законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищезазначені висновки суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд не бачить підстав для присудження всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; код за ЄДРПОУ ВП 43968090) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур