Справа № 140/646/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року ЛуцькСправа № 140/646/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплати підвищення до пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи до пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 16.06.1951 до 31.12.1957 як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення із змінами, внесеними Законом №2325-VIII від 13.03.2018 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, встановленої статтею 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з часу подання відповідної заяви з урахуванням виплачених сум і проводити відповідні виплати, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано; зобов`язання здійснити перерахунок стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 16.06.1951 до 31.12.1957, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання) у відповідності до статті 58 Закону №2325-VIII від 13.03.2018, з часу подання відповідної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка визнана реабілітованою, що підтверджується посвідченням реабілітованого серії НОМЕР_1 , виданим Камінь-Каширською районною радою Волинської області, згідно з яким позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

На підставі цього, позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив встановити підвищення до пенсії відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення та зарахувати стаж в потрійному розмірі за час перебування у засланні.

Однак, відповідач листом від 24.12.2021 №15981-16059/Т-02/8-0300/21 відмовив в задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що стаття 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачає зарахування стажу у потрійному розмірі особам виселених на спецпоселення, а тому підстав для перерахунку пенсії немає.

Позивач з такою відмовою не погоджується та вважає, що він має право на пільгу та підвищення до пенсії. На підставі викладеного, вважає зазначені дії відповідача протиправними та такими, що вчинені не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку, як одержувач пенсії за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.06.1997.

Зазначає, що позивачу, як члену сім`ї примусово переселеної, в складі пенсійної виплати виплачується підвищення в розмірі 43,52 грн., визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян».

Відповідно до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до наданих документів позивач у період перебування на спецпоселенні з 16.06.1951 по 31.12.1957 був неповнолітньою особою та не набув трудового стажу, а тому підстав для зарахування стажу у потрійному розмірі немає.

Крім цього зазначає, що позивач не звертався до органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням до стажу у потрійному розмірі періоду перебування у засланні з 16.06.1951 по 31.12.1957 та відповідно рішення про відмову в перерахунку пенсії не приймалося.

З цих підстав вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з 10.06.1997 отримує пенсію за віком.

Камінь-Каширською районною радою 10.12.2021 ОСОБА_1 видано посвідчення № НОМЕР_2 , згідно з яким він має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с. 11).

Відповідно до архівної довідки від 31.12.2021 №6/7, яка видана Управлінням МВС України у Волинській області, ОСОБА_1 , 1943 року народження, уродженець і житель с. Седлище Камінь-Каширського р-ну на підставі Особливої Наради при Міністрі Державної Безпеки Союзу РСР від 16.06.1951, як член сім`ї (внук) учасника банди ОУН ОСОБА_2 , 1881 року народження, разом з іншими членами сім`ї виселений на спецпоселення в Тюменську область, під нагляд МДБ, з конфіскацією майна.

На спецпоселенні сім`я ОСОБА_3 проживала в Пальяново Микоянівського району Тюменської області.

Датою звільнення ОСОБА_1 вважається дата звільнення із поселення його матері ОСОБА_4 31.12.1957 відповідно до наказу МВС СРСР № 0580 від 02.12.1955 (а.с. 16).

09.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою від 03.12.2021, в якій просив провести нарахування підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

ГУ ПФ України у Волинській області листом від 24.12.2021 №15982-16061/Т-02/8-0300/21 повідомило позивача про те, що йому, як члену сім`ї реабілітованого, виплачується підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 року №962-XII (далі - Закон №962-XII), дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Статтею 1 Закону №962-XII (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Статтями 3, 4 Закону №962-XII, у редакції до 05.05.2018, постановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями. Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону №962-XII, у вищевказаній редакції, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму» 1917-1991 років №2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону №962-ХІІ, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву закону «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», преамбулу та ст.1, 3, 6 Закону №962-ХІІ.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.

Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вищевказаного Закону слідує, що частина перша статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» із змінами внесеними Законом №2325-VIII передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Відповідно до статті 6 Закону №962-XII, реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №962-XII, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 10.12.2021.

Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 01.11.1991 року №1788-XII, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Пунктом 6 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом №1788-ХІІ. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, нормами підпункту 2 пункту 4 Постанови №654 установлено, що з 1 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Стаття 8 Конституції України гарантує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підпункту 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 від 16.07.2008, зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 09.04.2020 у справі №446/1525/16-а, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а, від 16.01.2020 у справі №446/1535/16-а, від 24.10.2019 у справі №446/1526/16-а, від 02.10.2019 у справі №446/1542/16-а.

Судом встановлено, що позивач згідно архівної довідки від 31.12.2021 №6/7, виданої Управлінням МВС України у Волинській області, 1943 року народження, уродженець і житель с. Седлище Камінь-Каширського р-ну на підставі Особливої Наради при Міністрі Державної Безпеки Союзу РСР від 16.06.1951, як член сім`ї (внук) учасника банди ОУН ОСОБА_2 , 1881 року народження, разом з іншими членами сім`ї виселений на спецпоселення в Тюменську область, під нагляд МДБ, з конфіскацією майна.

На спецпоселенні сім`я ОСОБА_3 проживала в Пальяново Микоянівського району Тюменської області до 31.12.1957.

Датою звільнення ОСОБА_1 вважається дата звільнення його матері ОСОБА_4 31.12.1957.

Відповідно до архівної довідки № 13/23-Я, виданої Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Волинської обласної Ради народних депутатів 28.05.1992, вказані в довідці особи, в тому числі і ОСОБА_1 реабілітовані.

Отже, ОСОБА_1 є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає йому право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту «г» частини першої статті 77 Закону №1788-XII. Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.

При цьому суд зауважує, що позивача було визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не визнано членом сім`ї реабілітованої особи.

Позивач відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 отримує підвищення до пенсії в сумі 43,52 грн., що підтверджується листом відповідача від 24.12.2021 №15982-16061/Т-02/8-0300/21.

Оскільки з 05.05.2018 Законом №962-ХІІ розширено коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, право на перерахунок підвищення до пенсії у позивача виникло з 05.05.2018.

Визначаючись щодо дати, з якої позивачу слід здійснити перерахунок підвищення до пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV) перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач із заявою про проведення перерахунку та виплати підвищення до пенсії репресованим особам звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області 09.12.2021, а тому право позивача на перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком підлягає відновленню з 01.12.2021, оскільки заяву про перерахунок пенсії, з необхідними документами подано ним 09.12.2021, тобто до 15 числа включно.

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у проведенні перерахунку підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправними, а тому право позивача на перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком підлягає відновленню з 01.12.2021 шляхом зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи позивача як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону №1788-XII та зобов`язати здійснити перерахунок стажу роботи у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 16.06.1951 по 31.12.1957, то суд зазначає наступне.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №962-XII, заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону №962-XII (в редакції з 05.05.2018), реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Також статтею 58 Закону №1788-XII (в редакції з 05.05.2018) передбачено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 в період з 16.06.1951 по 31.12.1957 перебував на спецпоселенні в Тюменській області під нагляд органів МДБ.

За визначенням статті 1-1 Закону №962-XII, заслання примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

На підставі встановленого, період перебування позивача на спецпоселенні з 16.06.1951 по 31.12.1957 підлягає зарахуванню до стажу його роботи у потрійному розмірі, а відтак відповідач протиправно відмовив позивачу у проведенні відповідного перерахунку стажу її роботи як особі, що необгрунтовано зазнала політичних репресій (заслання).

Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи відповідача про те, що стаття 58 Закону №1788-XII не поширюється на громадян, які перебували на спецпоселенні, оскільки такі твердження є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні вищевказаних норм чинного законодавства. У відповідності до положень чинного законодавства, які регламентують діяльність органів ПФУ, останні не вправі змінювати, тлумачити на свій розсуд чи в будь-який інший спосіб коригувати рішення відповідних компетентних органів, які прийняті на виконання Закону №962-XII, навіть у випадку, коли такі рішення породжують відповідні обов`язки для пенсійних органів.

Стосовно твердження представника відповідача про те, що позивач не звертався до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням до стажу у потрійному розмірі період перебування у засланні, і відповідно будь-яких рішень з цього приводу ним не приймалося, а тому на даний час будь-яких спірних правовідносин, які підлягають захисту судом, між сторонами не існує, то суд їх до ваги не приймає та зазначає наступне.

Пунктом 4.1 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) передбачено, що заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 2.13. Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Окремої форми заяви для звернення особи за призначенням до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, підвищень тощо Порядком №22-1 не передбачено, при цьому у випадках, які спричиняють збільшення розміру пенсії подається заява про перерахунок пенсії, до якої додаються відповідні документи.

З матеріалів справи слідує, що своє право щодо проведення нарахування та виплати підвищення до пенсії репресованим особам, які в подальшому були реабілітовані позивач реалізував шляхом звернення до відповідача із відповідною заявою про перерахунок пенсії від 03.12.2021, однак перерахунку пенсії на підставі пункту «г» статті 77 Закону № 1788 з врахуванням до стажу у потрійному розмірі періоду перебування у засланні, не було, що зумовило звернення позивача із позовною заявою.

Відтак, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії позивачу та невиплати йому підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, та у проведенні перерахунку стажу роботи ОСОБА_1 як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання відповідача здійснити позивачу із 01.12.2021 перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, згідно із пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням раніше виплачених сум та здійснити ОСОБА_1 із 01.12.2021 перерахунок стажу роботи згідно статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 16.06.1951 по 31.12.1957 на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років».

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений згідно з квитанцією від 13.01.2022.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії ОСОБА_1 та невиплати йому підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, та у проведенні перерахунку стажу роботи ОСОБА_1 як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 із 01 грудня 2021 року перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, згідно із пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 із 01 грудня 2021 року перерахунок стажу роботи згідно з статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 16.06.1951 по 31.12.1957 на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ).

Суддя Р.С. Денисюк