Справа № 560/10511/21
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10511/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

02 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року (м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.08.2021 року №60;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 02.07.1990 року по 31.12.2010 року в органах державної податкової служби;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ з 28.07.2021 року.;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 з 11.05.2018 року отримує пенсію за віком відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

28.07.2021 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з врахуванням довідок про заробітну плату від 06.07.2021 №90/Г/22-01-10-02-07, №91/Г/22-01-10-02-07, виданих Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області.

Листом від 11.08.2021 №2200-0304-8/41658 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивачку, що рішенням від 03.08.2021 №60 їй відмовлено у переведені з пенсії за віком призначеної відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до закону України "Про державну службу", оскільки вже призначалась пенсія по інвалідності згідно з законом України "Про державну службу", та відсутній 20-річний стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.08.2021 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до закону України "Про державну службу" протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.08.2021 року №60 є протиправним. Водночас, суд зазначив, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про зобов`язання відповідача щодо нарахування позивачці пенсії державного службовця відповідно до довідок 06.07.2021 №90/Г/22-01-10-02-07, №91/Г/22-01-10-02-07, виданих Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області, як передчасні, оскільки спір щодо нарахування пенсії на підставі цих довідок відсутній.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 9 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 10 вказаного Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 3 статті 45 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, відповідно до положень закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведенням з одного виду пенсії на інший є призначення особі, яка отримує пенсію, призначену відповідно до цього Закону, іншого виду пенсійної виплати, передбаченого частиною 1 статті 9 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тому, призначення особі, яка отримує пенсію, призначену на підставі закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсії на підставі іншого закону, зокрема, закону України "Про державну службу", в розумінні закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є призначенням пенсії з інших підстав.

Відповідно до статті 37 закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 19.12.1993 (далі Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

01 травня 2016 року набув чинності закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII), згідно із частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратив чинність, зокрема, закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Отже, необхідною умовою для виникнення у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року, відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, у пунктах 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІ.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 закону України "Про державну службу" №3723-ХІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Законом № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Як свідчать матеріали справи, підставою для відмови позивачці щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ (рішення від 03.08.2021 №60), слугувала та обставина, що з 01.01.2011 по 10.05.2018 (до призначення пенсії за віком на загальних підставах) позивачка отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ, що відповідно до пункту 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі - Порядок №622) не дає їй права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №889-VIII. Водночас, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 №889-VIII: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Отже, пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII не встановлені жодні обмеження щодо призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, які мають вік, страховий стаж і стаж державної служби, передбачені цими нормами.

Натомість пунктом 3 Порядку №622 запроваджена додаткова умова для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону, не передбачена пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, - якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону.

Вирішуючи питання щодо застосування пункту 3 Порядку №622 до спірних правовідносин, суд враховує таке.

За змістом частин 1 і 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 50 рішення у справі "Щокін проти України" (N 23759/03 та N 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про "закон", стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.o." проти Чеської Республіки" (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic" N 26449/95). Ця концепція вимагає, вимагає, що закон повинен бути доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy N 33202/96).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед вимогам "доступності", "передбачуваності" та "зрозумілості"; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як "закон", якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах "Сєрков проти України", заява N 39766/05, пункт 51; "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України", заява N 33014/05, пункт 51, 52; "Свято-Михайлівська Парафія проти України", заява N 77703/01, пункт 115; "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява N 18139/91, пункт 37; "Санді Таймс" проти Об`єднаного Королівства" (N 1) ("SundayTimes v. The United Kingdom (N 1)"), серія А, N 30, пункти 48 - 49; "Мелоун проти Об`єднаного Королівства" ("Malone v. The United Kingdom"), серія А, N 82, пункт 66); "Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції" ("Margareta and Roger Andersson v. Sweden"), серія А, N 226-А, п. 75; "Круслен проти Франції" (Kruslin v. France), N 11801/85, п. 27; "Ювіг проти Франції" (Huvig v. France), серія А N 176-В, пункт 26; "Аманн проти Швейцарії" (Amann v. Switzerland), заява N 27798/95, пункт 56).

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), та частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

У пунктах 70 - 71 рішення у справі "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), заява N 33202/96, пункт 120, "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), заява N 48939/99, пункт 128, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), N 21151/04, пункт 72, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява N 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява N 55555/08, пункт 74, "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява N 36900/03, пункт 37) .

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

У постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 Верховний Суд зазначив, що незастосування чинного на момент виникнення спірних правовідносин закону судом можливо лише у таких випадках: 1) його явної неконституційності (частина третя та четверта статті 7 КАС України); 2) неясності/двозначності його положень (нерелевантності або "незастосовності" стосовно спірних правовідносин); 3) застосування іншого закону шляхом подолання колізії.

Правовідносини щодо призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.01.2016 врегульовані положеннями пунктів 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, які регулюють спірні правовідносини, не визнані неконституційними. Інший закон, який підлягає до застосування у спірних правовідносинах, відсутній.

Оскільки пункт 3 Постанови №622 суперечить нормам пунктів 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, суд першої інстанції правильно застосував саме Закон №889-VIII як акт, що має вищу юридичну силу.

Щодо посилання відповідача на відсутність у позивачки 20-річного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та не зарахування до стажу державної служби період роботи з 02.07.1990 по 31.12.2010 в органах державної податкової служби, суд враховує таке.

Статтею 46 закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у частині 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Стаж державної служби, відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII. Тобто, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону №3723, стаж державної служби обраховувався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби" (далі Порядок №283).

Пунктом 2 Порядку №283 визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби.

Як свідчать матеріали справи, позивачка в період з 02.07.1990 по 31.12.2010 працювала в органах державної податкової служби.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 01.10.1977 року позивачка 02.11.1994 року прийняла присягу державного службовця.

Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Статтею 344 ПК України встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених законом України "Про державну службу".

Тому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до статті 343 ПК України посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються, зокрема, такі спеціальні звання: радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу.

Відтак, періоди роботи позивачки в органах державної податкової служби з 02.07.1990 по 31.12.2010 року зараховуються до стажу державної служби.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно зазначено щодо необхідності зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 02.07.1990 по 31.12.2010 року в органах державної податкової служби.

Суд встановив, що на час звернення позивачки з заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до закону України "Про державну службу" від 28.07.2021 року існували всі умови, визначені статтею 37 Закону №3723-XII, необхідні для призначення їй пенсії за віком відповідно до закону України "Про державну службу", зокрема: позивачка досягла пенсійного віку встановленого статтею 26 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", має страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стаж державної служби не менш як 20 років на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

При цьому, відповідач не довів відсутність у позивачки права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Тому, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.08.2021 року №60 є протиправним. Отже, позовні вимоги про скасування зазначеного рішення необхідно задовольнити.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.