Справа № 140/14132/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/14132/21 пров. № А/857/3105/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року про залишення позову без розгляду (головуючого судді Ксензюка А.Я., постановлену у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у м. Луцьк) у справі № 140/14132/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.11.2021 звернувся в суд з позовом до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №51665911 від 21.07.2016 про стягнення з нього на користь держави виконавчого збору в розмірі 32391,13 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач та третя особа відзиву на апеляційну скаргу не подали, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №140/14132/21 та ухвалою суду від 07.04.2022 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Нововолинського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №51665911 від 21 липня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 32391,13 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху, в тому числі з підстав дотримання строку звернення до суду та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом обґрунтування дотримання строку звернення до суду з цим позовом з наданням відповідних доказів або ж звернення до суду із заявою про поновлення строку звернення

28 грудня 2021 року позивач подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій вказує, що про наявність постанови ВП №51665911 від 21 липня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 32391,13 грн. йому стало відомо 17 листопада 2021 року. Крім того, 24 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання оскаржуваної постанови ВП №51665911 від 21 липня 2016 року, та в той же день отримав її копію.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін суддею одноособово.

В поданому до суду відзиві відповідач заперечив позовні вимоги ОСОБА_1 з тих підстав, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору прийнята відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 20 квітня 2017 року ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження №51665911.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений встановлений пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України десятиденний строк звернення до суду з цим позовом, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду із зазначеним позовом вимогами позивачем не надано, а судом не встановлено, а тому позов слід залишити без розгляду на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Частина 1 статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частинами 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У частині 3 статті 122 КАС встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, строк у десять днів визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Частиною 2 статті 44 КАС України встановлено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися пропорушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд зазначає, що поважними визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Предметом спору в даній справі є постанова від 21 липня 2016 року ВП №51665911 про стягнення виконавчого збору в сумі 32391,13 грн. (а.с. 30).

В позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду позивач вказує на дотримання строку звернення до суду, оскільки про наявність постанови ВП №51665911 від 21 липня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 32391,13 грн. йому стало відомо 17 листопада 2021 року. Крім того, 24 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання оскаржуваної постанови ВП №51665911 від 21 липня 2016 року, та в той же день отримав її копію.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ознайомлення 17 листопада 2021 року з матеріалами виконавчого провадження №51665911 та отримання 24 грудня 2021 року копії постанови ВП №51665911 від 21 липня 2016 року за заявою позивача не підміняє собою дати з якої позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Як встановлено судом, 20 квітня 2017 року позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №51665911 та одночасно повідомив Нововолинський міський ВДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області про розмір пенсії, яку він отримує, про що свідчить написана ним заява (а.с.41).

Таким чином як слідує з матеріалів позовної заяви та не заперечується позивачем, станом на 20 квітня 2017 року йому було відомо про наявність постанови ВП №51665911 від 21 липня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 32391,13 грн. Проте з позовом про оскарження вказаної постанови позивач звернувся лише 23 листопада 2021 року, тобто після спливу більше чотирьох років, тобто із пропуском встановленого пунктом першим частини другої статті 287 КАС України десятиденного строку звернення до адміністративного суду.

Доводи апелянта щодо поновлення строку на звернення до суду, оскільки відкрито виконавче провадження №67475165 від 11.11.2021 про виконання постанови №51665911 від 21.07.2016 виданої відповідачем спростовується матеріалами справи та вказана від 11.11.2021 постанова не оскаржується позивачем, а в позовній заяві у цій справі він просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №51665911 від 21.07.2016 про стягнення з нього на користь держави виконавчого збору в розмірі 32391,13 грн., однак жодних доказів, які б свідчили про наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення з цим позовом до суду позивачем не надано, а наведені ним у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду обставини щодо пропуску такого строку не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 15.04.2020 справа № 15/2973/18, від 22.04.2020 справа № 811/1664/18, 27.08.2021 справа №520/17941/2020 та від 27.01.2022 справа №640/7933/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року про залишення позову без розгляду у справі № 140/14132/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль