Справа № 580/21/22
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2022 року справа № 580/21/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області від 07.07.2021 №14-245/VІІІ «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі земельної ділянки у власність» в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки площею 1, 2268 га з кадастровим номером :01:001:1480 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу на АДРЕСА_1 та передати у власність позивачу земельної ділянки площею 1, 2268 га з кадастровим номером :01:001:1480.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

21.07.2020 позивач звернувся до Драбове-Барятинської сільської ради Драбівського району Черкаської області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,25 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . До клопотання позивач додав: схему розташування земельної ділянки, копію паспорта та ідентифікаційного номера.

У встановлений місячний строк Драбове-Барятинська сільська рада Драбівського району Черкаської області не надала позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою або мотивованої відмови у його наданні.

25.08.2020 позивач замовив в ТОВ «Інститут земельно-правових відносин «Укрземконсалт» розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово листом від 27.08.2020 вх. №74 повідомив Драбове-Барятинську сільську раду Драбівського району Черкаської області з доданням копії відповідного договору на виконання робіт із землеустрою.

На виконання укладеного з позивачем договору від 25.08.2020 №П-007/20 ТОВ «Інститут земельно-правових відносин «Укрземконсалт» розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,2268 га у власність позивача для ведення особистого селянського господарства на вулиці Лесі Українки у с. Драбове-Барятинське Драбівського району Черкаської області.

05.03.2021 проведено в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,2268 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського Господарства, розташованої на вулиці Лесі Українки у с. Драбове-Барятинське Драбівського рйону Черкаської області, з присвоєнням їй кадастрового номеру :01:001:1480.

27.05.2021 позивач звернувся до Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області, як розпорядника спірної земельної ділянки із заявою про затвердження розробленого та погодженого в установленому законом порядку проекту землеустрою та надання йому у приватну власність земельної ділянки площею 1,2268 га з кадастровим номером :01:001:1480, розташованої на вулиці Лесі Українки у с. Драбове-Барятинське Черкаської області. До вказаної заяви позивач додав копію розробленого проекту землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру.

07.07.2021 відповідач прийняв рішення №14-245/VIII «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі земельної ділянки у власність» у зв`язку з відсутністю дозволу Драбове-Барятинської сільської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинах, суд зазначає наступне.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Частинами 1-2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, і якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже вказаною нормою закріплено право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

При цьому, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу за принципом мовчазної згоди не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Судом встановлено, що у встановлений місячний строк Драбове-Барятинська сільська рада Драбівського району Черкаської області не надала позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою або мотивованої відмови у його наданні за його заявою від 21.07.2020.

В подальшому ТОВ «Інститут земельно-правових відносин «Укрземконсалт» на виконання укладеного з позивачем договору від 25.08.2020 №П-007/20 розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,2268 га у власність позивача для ведення особистого селянського господарства на вулиці Лесі Українки у с. Драбове-Барятинське Драбівського району Черкаської області. Згідно висновку експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Одеській області Лозового О. І. від 19.02.2021 №4422/82-21 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства с. Драбове-Барятинське вул. Лесі Українки Драбівського району Черкаської області погоджується, оскільки відповідачає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

05.03.2021 проведено в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,2268 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського Господарства, розташованої на АДРЕСА_1 , з присвоєнням їй кадастрового номеру :01:001:1480.

Частиною 9 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 цієї статті встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

За змістом частини 4 статті 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або у користування для всіх потреб.

Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру як передбачено Положенням, що затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 №858-IV, документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно зі статтею 30 цього Закону, погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Частиною 1 статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 3 статті 186-1 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

Частиною 6 статті 186-1 ЗК України встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Зі змісту вказаних вище норм вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2020 у справі №316/979/18, від 27.01.2021 у справі №560/1334/19 та від 01.02.2021 у справі №560/1282/19.

Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України норми статті 118 ЗК України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою відповідачем зазначено відсутність дозволу Драбове-Барятинської сільської ради на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Слід зазначити, що відмовляючи у затвердженні вказаного проекту землеустрою на підставі вказаної норми відповідач не врахував аб. 2 частини 7 статті 118 ЗК України згідно якої у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу.

Відповідач не довів того, що Драбове-Барятинської сільської ради у встановлений строк розглянула клопотання позивача від 21.07.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та надала вмотивовану відмову у його наданні.

У зв`язку з викладеним, суд вважає правомірним застосування позивачем у даному випадку принципу мовчазної згоди та розроблення проекту землеустрою без надання вказаного дозволу.

Разом з тим позивач листом від 27.08.2020 вх. №74 повідомив Драбове-Барятинську сільську раду Драбівського району Черкаської області про замовлення в ТОВ «Інститут земельно-правових відносин «Укрземконсалт» розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу.

Враховуючи викладене, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою на підставі абзацу 1 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про протиправність рішення Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області від 07.07.2021 №14-245/VІІІ в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки площею 1, 2268 га з кадастровим номером :01:001:1480 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на вулиці Лесі Українки у с. Драбове-Барятинське Золотоніського району Черкаської області та наявності підстав для його скасування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача затвердити на користь позивача проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1480 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на вулиці Лесі Українки у с. Драбове-Барятинське Золотоніського району Черкаської області, суд зазначає про таке.

Відповідно до пунктів 4 та 10 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії або визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що за висновками Європейського Суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява №38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреція - це елемент управлінської діяльності, пов`язаний з владними повноваженнями та їх носіями - органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Попри те, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Застосування судом способу захисту у цій адміністративній справі шляхом зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність позивача вимагає з`ясування того, чи виконано позивачем визначені законом умови, необхідні для надання цього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою з формальних підстав. Отже питання затвердження поданого проекту землеустрою не вирішувалось по суті.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що судом позов задоволено повністю, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 454, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задоволено частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області від 07.07.2021 №14-245/VІІІ «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі земельної ділянки у власність» в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1, 2268 га з кадастровим номером :01:001:1480 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Драбівську селищну раду Золотоніського району Черкаської області (вул. Центральн, 69, смт. Драбів, Золотоніський район, Черкаська область, 19801) повторно розглянути клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на вулиці Лесі Українки у с. Драбове-Барятинське Золотоніського району Черкаської області та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних відмовити повністю.

Стягнути за рахунок Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області (вул. Центральна, 69, смт. Драбів, Золотоніський район, Черкаська область, 19801) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ