Справа № 140/9297/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/9297/21 пров. № А/857/22979/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (6 прикордонний Волинський загін) Державної прикордонної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року, ухвалене головуючим суддею Лозовським О. А. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (6 прикордонний Волинський загін) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення 30.07.2021 остаточного розрахунку при звільненні його з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому належні при звільненні суми в частині невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2018-2021 роки, індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби, компенсацію вартості неотриманого речового майна, що належить йому до видачі, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік тривалістю 26 календарних днів, грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення 01.08.2021 позивачу остаточного розрахунку при звільненні з військової служби на день виключення з особового складу та всіх видів забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу належні при звільненні індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.07.2015 по 17.08.2018 (з врахуванням виплачених сум за листопад та грудень 2015 року), компенсацію вартості неотриманого речового майна, що належить до видачі в сумі 40499,90 грн (з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів) та матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань за 2021 рік. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в цій частині та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою та може здійснюватися за наявності виключних підстав, а саме: рапорт військовослужбовця під час проходження служби; позитивне рішення комісії щодо виплати військовослужбовцю матеріальної допомоги, оформлене протоколом; наявність бюджетних асигнувань на виплату матеріальної допомоги. При цьому, у 2021 році військовій частині НОМЕР_1 не виділялися кошти на виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та, відповідно, комісією не приймалось рішення про виплату позивачу такої допомоги, відтак, прийняте судом першої інстанції рішення зобов`язує відповідача вийти за межі наданих йому повноважень та вчинити дії, які суперечать чинному законодавству. Також звертає увагу, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин правові норми, що регулюють порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, оскільки Державна прикордонна служба України не відноситься до структурних підрозділів Збройних Сил України.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 1997 року проходив військову службу в структурних підрозділах Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Луцького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30.06.2021 № 363-ос «Про особовий склад» штаб-сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас.

Згідно з наказом начальника 6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 30.07.2021 № 466-ос «Про особовий склад» позивача виключено зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення.

16.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до начальника 6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про надання інформації щодо наявності заборгованості з виплати йому грошового забезпечення, в тому числі за компенсацію невиданого речового майна, індексацію грошового забезпечення, невикористану відпустку, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Відповіді на зазначену заяву позивач не отримав.

Задовольняючи позов в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у зв`язку з виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 30.07.2021.

Частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з вимог апеляційної скарги, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про зобов`язання здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік і в цій частині апеляційний суд вважає помилковим висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до пунктів 3, 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» постановлено виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

З метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 № 558 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 558).

Відповідно до глави 6 розділу IV Інструкції № 558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою.

Питання щодо виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям розглядаються комісією, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби.

Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги.

Матеріальна допомога військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби або органом, у якому військовослужбовець перебуває на фінансовому забезпеченні.

Розмір матеріальної допомоги визначається на день затвердження протоколу.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, що виплачується у розмірах, установлених Адміністрацією Держприкордонслужби, за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на помилковість застосування судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин норм Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, який не поширюється на військовослужбовців Держприкордонслужби.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 у 2021 році не здійснено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Колегія суддів зазначає, що підставою надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є рапорт військовослужбовця, який подається за командою, та позитивне рішення комісії, яке затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби.

Натомість, рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році позивачем був поданий без команди та не був погоджений комісією з підстав відсутності бюджетних асигнувань.

Отже, зважаючи на відсутність рішення комісії про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 році, затвердженого наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби, та дискреційний характер повноважень відповідача щодо надання військовослужбовцю згаданої матеріальної допомоги, а також на те, що у законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, не встановлено обов`язковості її надання, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік і зобов`язання надати цю допомогу.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду в зазначеній частині та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (6 прикордонний Волинський загін) Державної прикордонної служби України задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 140/9297/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та у цій частині прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 140/9297/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 04.05.2022