Справа № 240/20514/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Житомир справа № 240/20514/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіальне управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не неврахування сум отриманої ОСОБА_1 , за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.; обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті щорічних оплачуваних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки; а також щодо не врахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виплати неврахованих сум отриманих, за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.; обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті щорічних оплачуваних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки; а також щодо не врахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019 року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що на виконання рішення суду 25.08.2021 у справі №240/16767/20, відповідачем Головним територіальним управління юстиції у Житомирській області проведено нарахування та виплату коштів . У зв`язку із чим вважає, що має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, як того вимагає ст.117 Кодексу законів про працю України, що у свою чергу слугувало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом за захистом своїх соціальних прав.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрите провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що при звільненні позивачу проведено остаточний розрахунок та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки та щорічної додаткової оплачуваної відпустки. При цьому відмічає, що винагорода державному виконавцю є одноразовою виплатою, яка здійснюється окремо по кожному окремому виконавчому документу, що був фактично виконаний державним виконавцем, тобто, є одноразовою виплатою, яка не входить до структури заробітної плати державного службовця та здійснюється в межах і за рахунок надходжень спеціального фонду державного бюджету, а у разі відсутності коштів у спеціальному фонді така винагорода не виплачується.

Представник відповідача вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, оскільки Головним територіальним управлінням юстиції на момент звільнення позивача здійснено остаточний розрахунок заробітної плати з виплатою грошової компенсації за щорічну основну оплачувану відпустку відповідно до приведеного стажу державної служби, вимоги ст.ст. 47, 116 Кодексу виконано в повному обсязі відповідно до норм чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до наказу № 2269 від 24.12.2019 ОСОБА_1 , 27.12.2019 звільнено із посади начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду № 240/16767/20 від 07 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021, позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо не врахування сум отриманої ОСОБА_1 за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті йому ( ОСОБА_1 ) матеріальної допомоги за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) врахувати суми отриманої ОСОБА_1 за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати йому ( ОСОБА_1 ) матеріальної допомоги за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо не врахування сум отриманої ОСОБА_1 винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті йому ( ОСОБА_1 ) щорічних оплачуваних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) врахувати суми отриманої ОСОБА_1 винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті йому ( ОСОБА_1 ) щорічних оплачуваних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо не врахування сум отриманої ОСОБА_1 винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті йому ( ОСОБА_1 ) грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) (Майдан Соборний, 1 м. Житомир, 10014, ) врахувати суми отриманих ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті йому ( ОСОБА_1 ) грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки., та здійснити відповідний перерахунок та їх виплату.

Рішення набрало законної сили та на його виконання видано виконавчі листи.

На виконання зазначеного рішення суду 25.08.2021, відповідачем проведено нарахування та виплату коштів на рахунок позивача в сумі 322666,64 грн., згідно платіжного доручення від 18.08.2021 №11.

Позивач вважає порушеними свої права на отриманні усіх передбачених законодавством виплат при звільненні, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначено ст. 117 КЗпП України, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (далі - Пленум) звернуто увагу судів на необхідність вжиття заходів до належного виконання вимог закону при розгляді справ про оплату праці, маючи на увазі, що судовий захист є важливою гарантією конституційного права громадянина заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з пунктом 20 Пленуму установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Так, у статті 116 КЗпП України йдеться про те, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні, в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08.02.1995 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до наказу № 2269 від 24.12.2019 ОСОБА_1 , 27.12.2019 звільнено із посади начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення суду 25.08.2021, відповідачем проведено нарахування та виплату коштів на рахунок позивача в сумі 322666,64 грн., згідно платіжного доручення від 18.08.2021 №11.

При цьому, відповідачем не заперечується, що середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні позивачу не виплачено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, про наявність у позивача права на нарахування та виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні а саме, за час затримки виплати неврахованих сум отриманих, за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.; обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті щорічних оплачуваних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки, а також щодо не врахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019 року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

Отже, відповідачем протиправно не нарахований та не виплачений позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Окрім цього, суд ураховує правову позицію Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Обчислення середньої заробітної плати, зокрема, у випадку вимушеного прогулу визначений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо не неврахування сум отриманої ОСОБА_1 , за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.; обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті щорічних оплачуваних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки; а також щодо не врахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки вирішені рішенням Житомирського окружного адміністративного суду № 240/16767/20 від 07 грудня 2020 року, а тому додаткового судового захисту не потребують.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та зобов"язання Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати неврахованих сум отриманих, за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки; обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті щорічних оплачуваних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки; а також щодо не врахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019 року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії (майдан Соборний, 1, м.Житомир,10014, ) про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток, - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії щодо невиплати ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати неврахованих сум отриманих, за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.; обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті щорічних оплачуваних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки; щодо не врахування сум отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019 року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос