Справа № 160/376/22
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2022 року Справа № 160/376/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
06 січня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, в якій позивач просить:
- стягнути з відділу охорони «Української психіатричної лікарні з суворим наглядом» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за несвоєчасну виплату компенсації за не отримане речове майно, за період з 01.09.2021 року по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме до 23.12.2021 року у сумі 35 212,32 грн. без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 04.06.2006 року та була звільнена 31.08.2021 року з посади молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом наказом начальника відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом №112 о/с-21 від 30.08.2021 року за власним бажанням. Однак у день звільнення 30.08.2021 року позивачеві не була виплачена грошова компенсація. Фактичний розрахунок при звільненні відбувся 23.12.2021 року, коли на банківську карту позивача від відповідача надійшли кошти в сумі 10 952,37 грн. - компенсація за належні до видачі предмети речового майна. Тому позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року до 23.12.2021 року в сумі 35 212,32 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі №160/376/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
До суду 10.02.2022 року від відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказує, що в канцелярії відділу охорони Української психіатричної лікарні зареєстрована заяву ОСОБА_1 від 05.10.2021 року №431, подану після звільнення, про виплату їй грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Відомості про звернення позивача з рапортом про виплату такої грошової компенсації у відділі відсутні. У кошторисних призначеннях відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2020-2021 роки відсутні цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби. Відповідні кошти надійшли на поточні рахунки у січня 2022 року. Відповідач здійснив повний розрахунок та виплатив грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 . Компенсація за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення, право на її отримання виникає у разі звільнення зі служби, тому, на думку відповідача, положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку застосуванню не підлягають, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст.243, 257, 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , наказом начальника відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом №112 о/с-21 від 30.08.2021 року була звільнена з Державної кримінально-виконавчої служби України 31.08.2021 року з посади молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом за власним бажанням відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Наказом було визначено виплатити премію за серпень 2021 року у розмірі 30 відсотків без урахування премії за роботу у нічний час. Вислуга років служби в Державній кримінально-виконавчій службі України станом на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 18 (вісімнадцять) років 02 (два) місяці 29 (двадцять дев`ять) днів; у пільговому обчисленні - 36 (тридцять шість) років 05 (п`ять) місяців 28 (двадцять вісім) днів. Вислуга років для виплати вихідної допомоги складає - 18 (вісімнадцять) років 02 (два) місяці 29 (двадцять дев`ять) днів. Провести відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки у кількості 02 доби за час невідпрацьованої частини календарного року. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 13.07.2021 року.
Згідно з довідкою, що видана відділом охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом № 3/4 - 1 від 04.01.2022 року заробітна плата ОСОБА_1 у березня 2021 року склала 9 002,10 грн., у квітні 2021 року склала 9 147,60 грн., у травні 2021 року склала 9 139,29 грн., у червні 2021 року склала 9 156,37 грн., у липні 2021 року склала 9 023,93 грн., у серпні 2021 року склала 10 126,80 грн., усього 55 596,09 грн.
ОСОБА_1 звернулася до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом із заявою від 05.10.2021 року (зареєстрована у відділі від 05.10.2021 року за вх. № 431), у якій просила виплатити їй грошову компенсацію за належне для отримання речове майно.
Відповідно до довідки №17 від 29.10.2021 року про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 сума до виплати складає 11 119,16 грн.
Як зазначила позивач у поданій до суду позовній заяві, 23.12.2021 року на її банківську карту від відповідача надійшли кошти в сумі 10 952,37 грн., що підтверджується копією виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 .
Вважаючи, що відповідач здійснив фактичний розрахунок з позивачем виплатив грошову компенсацію за неотримане речове майно поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV), держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина друга статті 23 Закону № 2713-IV).
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 23 Закону № 2713-IV).
Згідно із статтею 24 Закону № 2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі - Порядок № 578).
Речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань (пункт 2 Порядку № 578).
Речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно (пункт 3 Порядку № 578).
Абзацом першим пункту 22 Порядку № 578 визначено, що особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи, підприємства дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.
Абзацом другим пункту 22 Порядку № 578 встановлено, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви (пункт 23 Порядку № 578).
Згідно із пунктом 27 Порядку № 578, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Відповідно до пункту 60 Порядку № 578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
У разі переміщення по службі або звільнення з неї речові атестати виписуються індивідуально на кожну особу, що вибуває, у двох примірниках, з яких перший видається під підпис особі, а другий залишається в органі чи установі, на підприємстві та додається до арматурної картки (пункт 61 Порядку № 578).
Надаючи оцінку заявленим вимогам про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по день фактичного розрахунку при звільненні, а саме до 23.12.2021 року у сумі 35 212,32 грн. без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, суд зазначає таке.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, із посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, зазначив, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України та застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.
В той же час судова палата зауважила, що умовою для виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Аналогічні правові висновки здійснені Верховним Судом у постанові від 27.01.2021 у справі № 340/680/20.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади з посади молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом 31.08.2021 року. Із заявою від 05.10.2021 року про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 звернулася до відповідача після звільнення. Натомість, позивачем не надано суду доказів подання рапорту щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби до її звільнення. Як зазначено у відзиві відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, відомості про звернення позивача з рапортом про виплату такої грошової компенсації у відділі відсутні.
На підставі заяви ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, поданої після звільнення, відповідачем 23.12.2021 року було виплачено позивачу таку грошову компенсацію.
Таким чином, у зв`язку з неподанням ОСОБА_1 до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом заяви щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби, у відповідача не виникло правових підстав для виплати такої компенсації під час звільнення позивача.
Суд зауважує, що з огляду за відсутність у відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом правових підстав щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу під час звільнення, через відсутність відповідного рапорту (заяви) позивача, поданих під час проходження служби, відповідальність для відповідача, передбачена приписами статті 117 КЗпП України, не настає.
Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, розподіл понесених ним витрат зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В.Савченко