Справа № 280/6337/21
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 280/6337/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року (головуючий суддя: Конишева О.В.), по адміністративній справі № 280/6337/21, розглянутої у спрощеному провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 23.07.2021року звернувся до суду з позовом до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області ( далі УВД Фонду соцстраху у Запорізькій області), в якому просить суд визнати протиправними дії УВД Фонду соцстраху у Запорізькій області щодо невиплати позивачу щомісячних страхових виплат за період з 01.03.2017 року по теперішній час, та зобов`язати відповідача виплатити позивачу належні щомісячні страхові виплати за період з 01.03.2017 року по теперішній час.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем його прав на нарахування та виплату щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.03.2017 року

У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених позивачем вимог та просить в позові відмовити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено, визнані протиправними дії УВД Фонду соцстраху у Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.03.2017 року, зобов`язано відповідача поновити виплату позивачу зазначеної щомісячної грошової суми з 01.03.2017 року.

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, УВД Фонду соцстраху у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог через порушення судом норм матеріального права.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів вважає відсутніми підставі для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, його місце проживання зареєстровано на території за адресою АДРЕСА_1 , де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно довідки УСЗН Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області (далі УСЗН Гуляйпільської РДА Запорізької області) від 11.05.2017 року № про взяття на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання/перебування позивача на момент звернення до суду є Запорізька обл. м. Гуляйполе вл.Герцена,8.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 30.09.2014 року, та довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № від 05.12.2014 року, яка надана УПСЗН виконкому Бердянської МР Запорізької області позивачу постановою №0801/20509/20509.2/1 від 10.10.2014 року продовжені раніше призначені страхові виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання з 01.10.2014 року.

Рішенням УПСЗН виконкому Бердянської МР Запорізької області №151 від 18.02.2017 року скасовано цю довідку позивача № від 05.12.2014 року на підставі чого постановою Бердянського відділення УВД Фонду соцстраху у Запорізькій області №0801/20509/205092/19 від 22.02.2017 року зупинені страхові виплати позивачу з 01.03.2017 року в розмірі 2246,84 грн.

Зазначені дії відповідача оскаржені позивачем в судовому порядку.

Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, які врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 року (далі - Закон № 1105-XIV).

Суд апеляційної інстанції вважає правомірним рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46, 64 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1-3 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон №1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 12 Закону України № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Судом першої інстанції встановлено, що страхові виплати позивачу припинено у зв`язку зі скасуванням довідки № від 05.12.2014 року, при цьому відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів підстав припинення дії довідки позивача, відповідно до яких прийнято таке рішення.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення тощо.

Стаття 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12. 2003 року № 1382-IV передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд першої інстанції при розгляді справи по суті правомірно прийняв до уваги положення ст. 1 Конвенції, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення ст. 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Крім того, суд зазначає, що преамбула Закону № 1706-VII відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні .

Під час ухвалення судового рішення у даній справі суд першої інстанції правомірно на підставі ч.5 ст.242 КАС України врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду по справі № 805/402/18-а, згідно яких прийняття законодавцем Закону № 1706-VII спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України.

В силу викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, припиняючи соціальні виплати позивачу з 01.03.2017 року, діяв всупереч вищезазначених норм чинного законодавства.

Згідно приписів ст.139 КАС України суд першої інстанції правомірно стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. 12, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року в адміністративній справі № 280/6337/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати винесення і касаційному оскарженню не підлягає відповідно п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.А. Щербак