Справа № 380/7314/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7314/21 пров. № А/857/1095/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Ланкевич А.З.,

справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у допуску до складання іспитів для отримання посвідчення водія; зобов`язання допустити її до складання іспитів на отримання посвідчення водія категорії «В» на підставі свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв серії СВВ №792235, виданого позивачу 10.05.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) щодо відмови ОСОБА_1 у допуску до складання іспиту для отримання посвідчення водія категорії «В» на підставі свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв серії СВВ №792235, виданого Філією «Львівський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» 10.05.2017 року. Зобов`язано Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) (місцезнаходження: вул.Д.Апостола, 11, м.Львів, 79040; ) допустити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до складання іспиту на отримання посвідчення водія категорії «В» на підставі свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв серії СВВ №792235, виданого Філією «Львівський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» 10.05.2017 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) (місцезнаходження: вул.Д.Апостола, 11, м.Львів, 79040; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення мотивоване тим, що відмова у допуску не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у свідоцтві про закінчення навчального закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв не вказано терміну дії самого свідоцтва, а також таке не є документом, що надає право на керування транспортним засобом. Звертає увагу, що якщо особа з будь-яких причин не склала іспити у територіальному сервісному центрі МВС, видане свідоцтво про закінчення закладу вважається дійсним протягом двох років з дня його закінчення.

В зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.05.2017 року Філією «Львівський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» видано позивачу свідоцтво серії НОМЕР_2 про те, що вона у період з 22.02.2017 по 08.05.2017 пройшла підготовку водіїв транспортних засобів категорії «В».

14.04.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила допустити її до складання іспиту для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчення водія.

Листом відповідача від 17.04.2021 повідомлено, що згідно абз.5 п.16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, якщо особа з будь-яких причин не склала іспити у територіальному сервісному центрі МВС, видане свідоцтво про закінчення закладу вважається дійсним протягом двох років з дня його закінчення. Відповідно свідоцтво позивача серії НОМЕР_2 від 10.05.2017 вважається недійсним. На підставі вищенаведеного, у сервісного центру МВС відсутні правові підстави допустити ОСОБА_1 до складання іспитів для отримання права керування транспортними засобами.

Позивач вважаючи, що свідоцтво серії НОМЕР_2 від 10.05.2017 є дійсним, а дії відповідача суперечать постанові Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», звернулась в суд з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що не відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 15 Закону України «Про дорожній рух», кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення водія, відповідно до абз.1 пункту 16 Положення №340, видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

Документами, що засвідчують підготовку і перепідготовку водіїв транспортних засобів, зокрема, є свідоцтво встановленої форми згідно з додатком 2, що вноситься закладом в електронному вигляді до Єдиного державного реєстру МВС (абз.2 пункту 16 Положення №340).

При цьому, згідно з абз.5 п.16 Положення №340, якщо особа з будь-яких причин не склала іспити у територіальному сервісному центрі МВС, видане свідоцтво про закінчення закладу вважається дійсним протягом двох років з дня його закінчення.

Водночас пункт 4 Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої Наказом МВС України №515 від 07.12.2009 (з наступними змінами і доповненнями) визначає, що до складання теоретичного і практичного іспитів для отримання права керування транспортними засобами допускається особа: яка досягла віку, визначеного законодавством на право керування транспортними засобами відповідної категорії; пройшла медичний огляд у порядку, установленому законодавством; пройшла підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм у закладі з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв (далі - заклад); подала в повному обсязі та з достовірними відомостями до ТСЦ МВС документи.

Чинний порядок допуску до керування транспортними засобами передбачає як обов`язкову передумову проходження особою-кандидатом відповідної підготовки водія транспортного засобу в акредитованому закладі. Така успішна підготовка засвідчується свідоцтвом про закінчення закладу, яке є дійсним упродовж двох років з дня закінчення відповідного закладу. З цього випливає також, що як відсутність свідоцтва про закінчення закладу, так і наявність свідоцтва, але яке було видане пізніше двох років, унеможливлює здачу теоретичного та практичного іспитів у територіальному сервісному центрі МВС і подальшу видачу посвідчення водія.

Основним аргументом, який виражений в позовній заяві і на якому будується позиція позивачки в суді першої інстанції, є твердження, що до спірних правовідносин застосовується абзац 5 пункту 16 Положення №340 в редакції станом на 23.08.2017, чинній на момент видачі ОСОБА_1 свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв.

Однак, колегія суддів зазначає, що з 19.10.2019 правове регулювання цього питання змінилося й чинне законодавство України регламентує дійсність свідоцтва впродовж двох років та вимагає наявність чинного документа про закінчення (виданого не пізніше двох років до цього) закладу з підготовки водіїв транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок, що суд під час розгляду справи має застосовувати той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

Колегія суддів враховує, що наявне у позивача Свідоцтво про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв, серії СВВ №792235 від 10.05.2017 не містить строку чинності, а лише вказівку на дату видачі.

Суд зазначає, що строк чинності визначається відповідно до абзацу 5 пункту 16 Положення №340. Свідоцтво як таке, самостійно не надає особі право керування транспортними засобами та отримання посвідчення водія. Для реалізації цього права особа зобов`язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити (ч.1 ст.15 Закону України «Про дорожній рух»).

Права особи не накопичуються потягом дії закону чи іншого нормативно-правового акту, який в подальшому втратив чинність. Визначене у нормативно-правовому акті право, якщо особою не було здійснено конкретних дій щодо його реалізації під час чинності такого нормативно-правового акта, не може бути збережене у майбутньому після того, як відповідний акт втратив свою чинність, а новим нормативно-правовим актом таке право не передбачено або встановлено у іншому обсягу.

Крім того, це означає, що особа може скористатися правом та механізмом реалізації відповідного права лише за законом, чинним на момент прояву реального бажання скористатися відповідним правом та механізмом. При цьому, реальність бажань означає те, що особа звернулася до відповідно суб`єкта владних повноважень у встановлений спосіб та із заявою встановленої форми із наданням всіх необхідних документів (виконанням всіх вимог законодавства, що регулює порядок реалізації відповідного права).

Реалізація права особи має здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження волевиявлення такої особи у формі конкретних дій (звернення до суб`єкта владних повноважень). Тобто до таких правовідносин мають застосовуватись ті норми законодавства, які є чинними на час вчинення відповідних значимих юридичних дій.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 звернулася до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) із заявою щодо допуску її до складання іспитів для отримання посвідчення водія у квітні 2021 року. Тоді ж отримала відповідну відмову в допуску.

Отже, спірні правовідносини виникли в квітні 2021 році, на момент чинності абзацу 5 пункту 16 Положення №340 в редакції Постанови КМ №320 від 03.04.2019, яка визначає дворічний строк чинності Свідоцтва.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що Закони, які встановлюються державою, не можуть бути абсолютними та передбачати незмінний механізм їх реалізації. Для встановлення справедливого балансу інтересів у суспільстві держава змушена змінювати механізми законодавчого регулювання. Встановлення більш суворого регулювання питання допуску до керування засобами підвищеної небезпеки має на меті забезпечення такого публічного інтересу, сприяє підвищенню кваліфікації водіїв транспортних засобів і є одним із механізмів позитивного врегулювання державою правовідносин у сфері дорожнього руху. Таким чином, відповідні зміни мають легітимну мету, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій відповідача та щодо порушення прав та інтересів позивача ОСОБА_1 у спірних правовідносинах.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Колегія суддів, керуючись статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, якою неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права встановлено підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 380/7314/21 скасувати та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 04.05.2022.