Справа № 260/1268/22
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Ужгород№ 260/1268/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Ватлін Т.В.

за участі представників

позивача: Волошин В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 27 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної Служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 29 квітня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 2 травня 2022 року.

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до 27 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної Служби України (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 18.03.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірним рішенням відмовлено позивачу у перетині державного кордону на виїзд з України у зв`язку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей щодо тимчасового обмеження у праві виїзду з України відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13.10.2016 року у цивільній справі № 6/331/252/2016 (№ 331/6746/16-ц). Позивач стверджує, що не має жодної непогашеної заборгованості. Повідомляє, що оскаржене рішення перешкоджає йому як батьку трьох неповнолітніх дітей (2007, 2011, 2014 р.н.) реалізувати намір перетнути кордон та виїхати за межі України у зв`язку із воєнним станом.

Ухвалою судді від 01.04.2022 року відкрито провадження у адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову з мотивів безпідставності позовних вимог. Повідомив, що 18.03.2022 року в міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Лужанка» на виїзд з України прибув громадянин України ОСОБА_1 . Цього громадянина України тимчасово обмежено у праві виїзду з України, про що в базі даних Державної прикордонної служби України наявні відповідні відомості (ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13.10.2016 року у цивільній справі № 6/331/252/2016 (№ 331/6746/16-ц) позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»). Тому начальником групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби «Лужанка» (тип Б) лейтенантом Галковською В.С. було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону України позивачу.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, натомість, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8). Позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України від 14.03.2022 року за № 133/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02. 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02. 2022 року № 2102-ІХ та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб.

18.03.2022 року позивач прибув в міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Лужанка» з метою виїзду з України.

В процесі здійснення прикордонного контролю посадовою особою відповідача з`ясовано, що в базі даних Державної прикордонної служби України наявні відомості про те, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13.10.2016 року у цивільній справі № 6/331/252/2016 (№ 331/6746/16-ц) ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». З огляду на цю інформацію начальник групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби «Лужанка» (тип Б) лейтенант Галковська В.С. прийняла «Рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку» від 18.03.2022 року. Це рішення вручене позивачу під розписку 18.03.2022 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, посилаючись на наявність права перетину кордону як батька трьох неповнолітніх дітей, позивач звернувся до суду позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII (з наступними змінами та доповненнями, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон 3857-XII).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону 3857-ХІІ, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно ч. 3 ст. 6 Закону 3857-XII тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року № 661-IV (з наступними змінами та доповненнями, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон 661-IV).

Пунктом 10 ст. 20 Закону 661-IV визначено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право створювати і використовувати в інтересах розвідки, контррозвідувального забезпечення охорони державного кордону України, оперативно-розшукової діяльності, участі у боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції інформаційні системи, у тому числі банки даних щодо осіб, які перетнули державний кордон України, осіб, які вчинили правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України, недійсних, викрадених і втрачених документів на право виїзду за кордон та в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно пункту 5 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України (затверджене наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 30.09.2008 року № 810 зареєстрованого в Міністерстві юстиції 07.11.2008 року за № 1086/15777) система «Гарт-1» створюється і використовується в інтересах розвідки, контррозвідувального забезпечення охорони державного кордону України, оперативно-розшукової діяльності, участі в боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції з метою своєчасного та достовірного інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності підрозділів та органів Державної прикордонної служби України для здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, розшуку в пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, посилення контролю за додержанням правил в`їзду, виїзду, перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством. Відповідно до пунктів 7, 8 вищезазначеного Положення, власником системи «Гарт-1» та інформації, що в ній обробляється, є Адміністрація Держприкордонслужби. Користувачами системи «Гарт-1» є посадові та службові особи підрозділів і органів Державної прикордонної служби України, яким в установленому законодавством порядку надано право доступу до обробки інформації в цій системі.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон 1710-VI).

Частиною першою та другою ст. 7 Закону 1710-VI визначені умови прикордонного контролю осіб, відповідно до яких:

1. Паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону;

2. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Частиною 1 ст. 14 Закону 1710-VI визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 року № 280 затверджено Порядок надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до пункту 17 цього Порядку, виконання доручень здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби під час проведення перевірки документів осіб на право в`їзду в Україну або виїзду з України.

Послідовність дій уповноважених службових осіб органів охорони державного кордону у разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких виконуються доручення уповноважених державних органів, і визначення взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, що надали доручення визначено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.06.2017 року № 535 (зареєстроване в Мін`юсті України 05.09.2017 року за №1091/30959, яким затверджено Порядок дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення (далі - Порядок 535).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку 535 доручення надсилаються до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби (далі - Головний центр) та беруться до виконання відповідно до Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 року № 280. Обробка інформації (уведення, записування, зчитування, зберігання, знищення, приймання, передавання) та формування баз даних відомостей про осіб, стосовно яких є доручення (далі - оперативні бази даних), здійснюються тільки з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України (далі - система «Гарт-1»), яка функціонує відповідно до Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України. Відомості про особу вводяться для перевірки наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи «Гарт-1» уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби з паспортних документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства із застосуванням приладів для автоматичного зчитування машинозчитуваної зони паспортних документів (паспортрідерів), у тому числі й з електронних чипів, що містять інформацію про власника, зокрема й інформацію про його біометричні дані, а в разі відсутності таких приладів чи даних у машинозчитуваній зоні - уручну.

Згідно пункту 2 розділу ІІ Порядку 535 у разі збігу інформації про особу, яка перетинає державний кордон або в`їжджає на тимчасово окуповану територію України, з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи «Гарт-1» за індексом «Н», уповноважені службові особи Держприкордонслужби виконують такі дії:

1) інспектор прикордонної служби, що здійснює перевірку паспортних документів:

- доповідає старшому прикордонних нарядів про виявлення особи, яку тимчасово обмежено в праві виїзду з України;

- передає її паспортний документ старшому прикордонних нарядів та не пропускає особу через державний кордон або через межу тимчасово окупованої території України;

2) старший прикордонних нарядів:

- повторно перевіряє наявність в оперативній базі даних системи «Гарт-1» інформації про тимчасове обмеження в праві виїзду з України виявленій особі;

- невідкладно, але не пізніше п`яти хвилин з моменту виконання доручення, інформує про це чергового Головного центру;

- відмовляє виявленій особі в перетинанні державного кордону або у в`їзді на тимчасово окуповану територію України, про що виносить рішення про відмову в перетинанні державного кордону в порядку, визначеному статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль», або рішення про відмову особі у в`їзді на тимчасово окуповану територію України або виїзді з неї, форма якого наведена в додатку 4 до Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367 (зі змінами);

- повертає паспортний документ особі, якій відмовлено в перетинанні державного кордону або у в`їзді на тимчасово окуповану територію України;

- організовує та забезпечує вибуття особи за межі пункту пропуску;

- про прийняте рішення та вжиті заходи доповідає начальникові зміни ВУС органу охорони державного кордону;

3) начальник зміни ВУС органу охорони державного кордону про факт виконання доручення доповідає начальникові зміни ВУС регіонального управління і начальникові органу охорони державного кордону;

4) начальник зміни ВУС регіонального управління доповідає про факт виконання доручення начальникові зміни ГЦУС Адміністрації Держприкордонслужби та начальникові штабу регіонального управління.

Аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок, що посадові особи ДПС України при здійсненні прикордонного контролю громадян України, що бажають виїхати закордон, серед іншого мають повноваження та обов`язок перевіряти таких громадян з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби на предмет наявності або відсутності підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. При цьому до повноважень посадової особи, що здійснює прикордонний контроль, не входить перевірка обґрунтованості чи законності запровадження компетентним державним органом (напр., судом) такого обмеження.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено та не заперечується сторонами, що судовим рішенням щодо позивача запроваджено заборону виїзду з України та надано відповідне доручення ДПС України шляхом надіслання відомостей про цю заборону у відповідну базу даних. З огляду на це дії начальника групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби «Лужанка» (тип Б) лейтенанта Галковської В.С. щодо винесення рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянином України, який досяг шістнадцятирічного віку є такими, що ґрунтуються на нормам чинного законодавства, прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, а тому позовні вимоги про скасування цього рішення є безпідставними.

Що стосується тверджень представника позивача, викладених у відповіді на відзив від 14.04.2022 року, стосовно того, що лише 18.03.2022 року позивачу стало відомо про існування відносно нього ухвали суду від 13.10.2016 року, на яку подана апеляційна скарга до Запоріжського апеляційного суду, на підтвердження чого надано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 08.04.2022 року - суд звертає увагу що вказані обставини не входять до предмету доказування у цій справі. Позивач вправі та повинен надавати такі докази органу, який наклав обмеження на його виїзд закордон - з метою зняття обмеження. Разом з тим, такі докази є неналежними у спорі щодо правомірності оскарженого рішення.

Оцінюючи твердження позивача про те, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей та вправі виїхати закордон під час дії воєнного стану, а також твердження представника позивача про те, що оскаржене рішення ставить під загрозу життя та здоров`я неповнолітніх дітей - суд констатує, що підставою прийняття оскарженого рішення є наявність заборони суду на виїзд позивача закордон, тому вказаний факт не має значення в контексті спірних правовідносин.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржене рішення, відповідач діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим вимоги позивача про скасування Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 18.03.2022 року є безпідставними, а тому, в їх задоволенні слід відмовити.

Натомість, суд звертає увагу позивача на те, що положеннями ЦПК України (окрім іншого) передбачено право боржника звернутися до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження.

Статтею 16 ЦК України передбачене право кожної особи звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однім із способів захисту в відновленні становища, які існувало до порушення.

З набранням чинності 28.08.2018 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» статтю 441 ЦПК України доповнено частинами 5-8, які передбачають право боржника звернутися до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження.

ЦПК України передбачає те, що така заява розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

На підставі ухвали суду про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України уповноважений орган Державної прикордонної служби України вилучає (знімає з контролю) бази даних інформацію про встановлення тимчасового обмеження та про особу, щодо якої діяло тимчасове обмеження.

Верховний Суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 року виклав правову позицію, яка полягає у наступному: «Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема , у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13.11.2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25.01.2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування покладається в даному випадку на відповідача, яким доведено правомірність оскарженого рішення, вимоги позову про його скасування не відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, що підтверджуються дослідженими належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст. 139 КАС України та в зв`язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ) до 27 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної Служби України (Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Недецеї, 45 ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті