Справа № 813/1205/14
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року Справа № 813/1205/14 пров. № А/857/1799/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ІРОКС» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2021 року (суддя Сакалош В.М., м.Львів, повний текст складено 13 грудня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

Ще у лютому 2014 року Приватне акціонерне товариство «ІРОКС» (далі ПП) звернулося до суду із позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі ДПІ; правонаступник - Головного управління ДПС у Львівській області (далі - Головне управління) в якому, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.02.2014 № (далі ППР).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2014 року, позов задоволено (далі Судові рішення).

Постановою Верховного Суду від 11 червня 2021 року Судові рішення скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (далі Постанова суду).

За результатами нового розгляду справи рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі із посиланням на норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що позивачем при проведені перевірки повторно не надано посадовим особам контролюючого органу документів, що стосувалися предмета перевірки, а ті що подані не підтверджують факт придбання товарів, робіт та послуг, не є свідченням реальності господарських операцій та містять недостовірні дані щодо змісту господарських операцій.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю скаржника в іншому судовому засіданні.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що таке задоволенню не підлягає, оскільки ТОВ було завчасно повідомлено про дату, час та місце судового розгляду (14.04.2022) та позивач міг залучити до участі у справі іншого представника або скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, зважаючи на те, що справа уже неодноразово розглядалася у судах різних інстанції, строки розгляду справи, та необов`язковість явки учасників справи в суд апеляційної інстанції, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності належним чином повідомленої сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача належних доказів, на підстав яких були сформовані висновки акту перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваного ППР.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ПАТ зареєстровано Департаментом економічної політики та ресурсів Львівської міської ради 18.02.1991 (станом на той час як Закрите акціонерне товариство «Ірокс»; далі ЗАТ), взято на податковий облік 26.02.1996, 12.09.1997 йому видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість (далі ПДВ). Основним видом його діяльності є будівництво будівель (т.1 а.с.13-15 зворот).

У період з 13.01.2014 по 17.01.2014 ДПІ провела документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ з питань з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати в бюджет податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лугпромстройсантехмонтаж» (далі Лугпромстройсантехмонтаж), Приватним підприємством «ВТФ Західбуденерго» (далі - ВТФ Західбуденерго), Приватним підприємством «Знаюбудінвест» (далі Знаюбудінвест), Товариством з обмеженою відповідальністю «Акцент» (далі Акцент), Приватним підприємством «Голден еліт сервіс» (далі - Голден еліт сервіс), Товариством з обмеженою відповідальністю «Добропласт» (далі Добропласт), Товариством з обмеженою відповідальністю «Сана Прим» (далі - Сана Прим), Товариством з обмеженою відповідальністю «Лігран» (далі Лігран), Товариством з обмеженою відповідальністю «Вайз-Юніон ЛТД» (далі - Вайз-Юніон ЛТД), Товариством з обмеженою відповідальністю «Арс Сіті» (далі - Арс Сіті), Товариством з обмеженою відповідальністю «Континент Профі» (далі - Континент Профі), за період діяльності з 01.02.2011 по 30.06.2013, за результатами якої складено акт від 24.01.2014 №58/22-10/23958651 (далі Акт) (т.1 а.с.13-50).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

пункту 85.2 статті 85 ПК платником податків повторно не надано посадовим особам органів державної податкової служби документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки;

пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 750253 грн, в тому числі за лютий 2011 року в сумі 3000 грн, за жовтень 2011 року в сумі 10920 грн, за листопад 2011 року в сумі 22930 грн, за грудень 2011 року в сумі 1733 грн, за березень 2012 року в сумі 1915 грн, за травень 2012 року в сумі 89084,08 грн, за червень 2012 року в сумі 45 935,60 грн, за липень 2012 року в сумі 37 118,00 грн, за серпень 2012 року в сумі 95463 грн, за вересень 2012 року в сумі 70002 грн, за жовтень 2012 року в сумі 50012 грн, за листопад 2012 в сумі 71994 грн, за грудень 2012 року в сумі 124971 грн, за січень 2013 року в сумі 125176 грн, в результаті включення до податкового кредиту сум ПДВ по отриманих податкових накладних від Лугпромстройсантехмонтаж, Голден еліт сервіс, Добропласт, Сана Прим, Лігран, Вайз-Юніон ЛТД, Арс Сіті.

04.02.2014 відповідачем на підставі Акта прийнято ППР:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - ПДВ, всього 1123881 грн (основне зобов`язання 750253 грн, за штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 373628 грн (т.1 а.с.51).

Згідно частини першої статті 67, пункту 1 частини другої статті 92 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори, що встановлюються виключно законами України, у порядку і розмірах, передбачених ними.

У пункті 85.2 статті 85 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) вказано, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг (підпункт а).

Пункт 198.3 статті 198 ПК встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 ПК датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких операцій, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

При цьому, визначальним для вирішення даної категорії справи є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Вказані висновки наведені у постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року, 25 березня 2021 року у справах №№822/2562/16, 810/3834/13-а.

За приписами пункту 44.3 статті 44 ПК платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно пункту 44.5 статті 44 ПК у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Як установлено пунктом 44.6 статті 44 ПК у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці органами державної податкової служби. При цьому дії платника податків щодо повідомлення контролюючого органу про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, зазначені в пунктах 44.1, 44.3 статті 44 ПК не звільняють його від відповідальності, а лише дають можливість з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу, протягом 90 календарних днів відновити втрачені документи.

Тому з метою встановлення факту здійснення господарської операції суди повинні були встановити їх зміст та обсяги, договірні умови, фактичний порядок надання поставок, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

В розглядуваній справі встановлено, що у періоді, який перевірявся, позивач мав взаємовідносини із Лугпромстройсантехмонтаж, Голден еліт сервіс, Добропласт, Сана Прим, Лігран, Вайз-Юніон ЛТД, Арс Сіті.

Первинними документами, що підтверджують існування господарських відносин між позивачем та переліченими вище контрагентами, як вказує суд першої інстанції є договори підряду, акти виконаних робіт, накладні, податкові накладні, платіжні доручення, оцінка яким була надана відповідачем під час проведення перевірок, за наслідками яких складені акти перевірок ТОВ від 09.11.2011 та 12.04.2013 при дослідженні питання щодо дотримання ТОВ вимог податкового та іншого законодавства, зокрема із цими контрагентами.

Проте позивачем до перевірки не долучено первинних документів на підставі яких складалися відповідні накладні, податкові накладі, договори, платіжні доручення.

Стверджуючи про неможливість надання первинних і розрахункових документів, оформлених на підставі та на виконання спірних господарських операцій в сукупності позивач, як і при розгляді справи у судах попередніх інстанцій посилається на те, що, у зв`язку з помилковим достроковим знищенням таких документів його працівником, що підтверджується актом про вилучення до знищення документів та справ від 25.04.2013 та актом про помилкове знищення документів та справ №1/1 від 05.07.2013 й відсутністю об`єктивної можливості їх відновлення за обставин, які не залежать від підприємства, а саме незнаходженням підприємств-контрагентів за юридичною адресою та припинення суб`єктів господарювання як юридичних осіб, ТОВ, не зазначено, які саме документи були достроково знищені (втрачені) та чи складені останні саме за наслідками господарських операцій з Лугпромстройсантехмонтаж, Голден еліт сервіс, Добропласт, Сана Прим, Лігран, ТОВ Вайз-Юніон ЛТД, ТОВ Арс Сіті.

У вказаних актах документи зазначені таким чином: банківські документи 2009, 2010-2011-2012, бухгалтерські касові документи 2009, 2011-2012 тощо.

Однак достовірно встановити що такі документи були складені саме за результатами відносин із згаданими контрагентами суду не видається можливим.

Посилання суду першої інстанції та ТОВ на те, що в розпорядженні позивача залишилися копії первинних документів, що засвідчують факт здійснення господарських операцій внаслідок існуючих між ним та його контрагентами господарських правовідносин, і які були надані відповідачу під час проведення останнім перевірки результати якої оформлені Актом, не підтверджені належними доказами, так як ні позивачем ні судом першої інстанції не вказано, які це документи, не наведено хоча б переліку для надання можливості співставити те, що за словами позивача було надано та те, що наявне у матеріалах справи.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС (у редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи) Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами частини першої та другої статті 78 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було надано належної оцінки висновкам податкового органу зазначених у Акті перевірки щодо ненадання посадовим особам органів державної податкової служби документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, внаслідок чого не можливо дослідити дійсний фактичний зміст господарських відносин між позивачем та вказаними вище контрагентами, а також мету на яку були спрямовані ці відносини.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні позову, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 3 травня 2022 року.