Справа № 320/9018/21
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року м. Київ № 320/9018/21

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач, Північне МУ Укртрансбезпеки), в якому просив суд визнати протиправою та скасувати постанову Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.06.2021 № 244411.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова прийнята суб`єктом владних повноважень за відсутності в діях позивача ознак правопорушення, з перевищенням визначених законодавством повноважень та з порушенням передбаченої чинним законодавством процедури для розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Крім того, в тексті самої постанови не наведено чітко сутність допущеного позивачем праворушення та не зазначено конкретну норму закону, що була ним ніби-то порушена.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2021 відкрито провадження у справі № 320/9018/21 за вказаним позовом, визначено сторонам строки для подання процесуальних документів до суду, та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказана ухвала разом із позовною заявою була наділана на електрону адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуєтья даними наявного у матеріалах справи повідомлення про відправку на електрону пошту відповідача.

Однак у встановлений судом строк відповідач правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.06.2021 заступником начальника Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Зелінським С.А. винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за № 244411, за змістом якої за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт ОСОБА_1 , враховуючи те, що останнім 20.05.2021 на території Одеської області та з використанням транспортного засобу державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм у межах від 5% до 10% включно, відповідальність за що передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», вирішено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 8 500 грн.

Вказана постанова винесена на підставі акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 20.05.2021 за № 281575 (далі по тексту - акт перевірки). За змістом цього акта перевірки, 20.05.2021 працівники Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі направлення від 17.05.2021 за № 026482 здійснюючи перевірку транспортних засобів на ділянці дороги «автомобільна дорога М-05 Київ - Одеса 452 км + 811 км» встановили наступне: транспортний засіб марки DAF CF 85.430 (номерний знак НОМЕР_1 ) разом із причепом VAN HOOL 3В0064 (номерний знак НОМЕР_2 ), що належать ОСОБА_1 , та знаходився під керуванням водія ОСОБА_2 (посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 25.08.2015) здійснював надання послуг перевезення вантажу згідно товарно-транспортної накладної № 127/3 від 19.05.2021 з перевищенням навантаження на строїну вісь (а саме перевищення навантження склало 25,42 тони при допустимому 24,00 тони).

В графі «Пояснення водія про причини порушень» вказано, що водій від надання пояснень відмовився.

Таким чином, за результатами перевірки транспортного засобу позивача відповідачем встановлено законодавства про автомобільний транспорт (а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу), за що передбачено відповідальність абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до суду. Зокрема, на переконання позивача, оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є протиправною, оскільки обставини, що були виявлені в ході проведення перевірки стосуються транспортного засобу, який хоч й належить позивачу, проте відповідно до укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 договором оренди транспортного засобу від 12.05.2021 за № 9/0521 на час проведення перевірки перебував у розпорядження останньої. Також згідно зі змістом товарно-транспортної накладної, що була пред`явлена водієм до огляду інспекторам Укртрансбезпеки, перевізником та замовникам перевезень у даному випадку були інші особи ніж ОСОБА_1 . Тому, за твердженнями позивача, він у спірних відносинах не має статусу автомобільного перевізника та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої Законом України «Про автомобільний транспорт».

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Так, цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ч. 3, 4 і 7 ст. 6 Закону № 2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Зокрема, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, забезпечує: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

За приписами ч. 14 ст. 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення № 103).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Надаючи оцінку обставинам, на які безпосередньо посилається позивач у своєму адміністративному позові, суд враховує, що відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників. Тобто, суб`єктом юридичної відповідальності згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 є автомобільний перевізник.

Про наведений висновок суду свідчить те, що за визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону № 2344-III, «автомобільний перевізник» - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; «вантажні перевезення» - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; «водій» - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Також ст. 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Крім того, ст. 60 цього ж Закону (а саме абзацем чотирнадцятим частини першої) встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства в сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

Дослідивши та проаналізувавши зміст наявних у справі матеріалів суд встановив, що станом на день проведення перевірки та складання акта проведення перевірки від 20.05.2021 за № 281575, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, власником транспортного засобу - спеціалізованого вантажного тягача марки DAF модель CF 85.430, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , а власницею напівпричіпу марки VAN HOOL модель 3В0064, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу за НОМЕР_4 і НОМЕР_5 .

Разом з тим, 12.05.2021 між ФОП ОСОБА_1 (як орендодавцем) і ФОП ОСОБА_3 (як орендарем) був укладений договір оренди транспортного засобу №9/0521. За змістом даного договору ФОП ОСОБА_1 зобов`язувався передати ФОП ОСОБА_3 у тимчасове платне володіння та користування в т.ч. автомобіль - тягач марки DAF модель CF 85.430, 2006 року випуску, котрий має реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також напівпричіп марки VAN HOOL модель 3В0064 з реєстраційним номером НОМЕР_2 . При цьому, орендар має використовувати зазначений автомобіль для перевезення вантажів, укладати від свого імені договори перевезення та/чи інші договори відповідно до призначення транспортного засобу, із додатковим узгодженням цього питання з орендодавцем. Строк дії договору оренди був визначений сторонами орієнтовно до 31.12.2021.

Згідно із текстами актів приймання-передачі транспортних засобів згідно описаного вище договору, датованих 14.05.2021 і 23.05.2021, позивач 14.05.2021 передав у користування ФОП ОСОБА_3 описані вище автомобіль та напівпричіп, які орендар повернула ФОП ОСОБА_1 23.05.2021.

Окрім того, згідно з товарно-транспортною накладною від 19.05.2021 № 127/3, на підставі якої здійснювалося спірне перевезення, автомобільним перевізником зазначено ФОП « ОСОБА_5 ». Факт здійснення перевезення саме на підставі зазначеної товарно-транспортної накладної зафіксований безпосередньо у тексті акта перевірки від 20.05.2021 № 281575.

Суд зазначає, що наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568) затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

Згідно із розд. 1 Правил №363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач в розумінні вимог Закону № 2344-III в межах спірних правовідносин не є автомобільним перевізником, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим правових підстав для застосування до нього адміністративно господарського штрафу згідно з абз. 14 ч. 1 ст. 60 цього ж Закону немає.

Суд зауважує, що відповідачем в ході розгляду цієї справи не було надано доказів, які б спростовували наведені твердження позивача та свідчили б про інші факти, відтак, суд погоджується з доводами позивача про протиправність оскаржуваної постанови з наведених мотивів.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про те, що зважування транспортного засобу із подільним вантажем та встановлення перевищення вагових параметрів було здійснено співробітниками за відсутності відповідної затвердженої компетентним органом методики зважування, суд зазначає наступне.

За змістом згадуваної товарно-транспортної накладної від 19.05.2021 № 127/3 транспортний засіб марки DAF модель CF 85.430 (д.р.н. НОМЕР_1 ) на момент проведення перевірки перевозив вантаж - кукурудзу насипом масою брутто 42,310 тон.

У контексті з наведеним суд враховує те, що за змістом ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 48 Закону № 2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За приписами ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони (далі - Єдині правила).

Відповідно до п. 16 Єдиних правил перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила проїзду).

Згідно з п. 3 Правил проїзду транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, передбачає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (далі - Порядок № 879).

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пункт 3 Порядку №879 передбачає, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з п. 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п. 18 Порядку № 879).

Відповідно до п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Також п.п. 26, 27 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Поряд з цим п.п. 12, 13 Порядку № 879 також визначають, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі №819/586/16.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що працівники Північного МУ Укртрансбезпеки встановили таке порушення як надання послуг з вантажних перевезень з перевищенням вагових норм, а саме - навантаження на строєну вісь склало 25,42 тони при нормативно допустимому 24,00 тон, відповідальність за що передбачена абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III (а саме, за змістом вказаної норми Закону за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу до автомобільного перевізника застосовується адміністративно-господарський штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Проаналізувавши текст зазначеного акта від 20.05.2021 № 281575 суд дійшов висновку, що зі змісту безпосередньо цього документу не вбачається за можливе встановити факт здійснення працівниками Укртрансбезпеки зважування транспортного засобу позивача та про те, яким саме вимірювальним засобом здійснювалося зважування транспортного засобу.

В силу норм ст. 72, ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 зазгаченого Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд з метою з`ясування обставин, які стали підставою для складання акта від 20.05.2021 № 281575 та прийняття оспорюваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, своєю ухвалою від 17.09.2021 витребував від відповідача ряд доказів, зокрема: довідку про проходження габаритно-вагового контролю автомобілем позивача, довідку про зважування автомобіля позивача, а також докази повірки і сертифікаці зважувальної техніки.

Проте відповідач за наслідками утримання копії вказаної ухвали суду, не виконав її вимог та не подав до суду жодні із запитуваних судом доказів, та водночас не повідомив суд про причини, які перешкодили відповідачу подати до суду ті чи інші докази.

Таким чином, всупереч вимог процесуальних норм відповідач (як суб`єкт владних повноважень) не довів суду належними та достатніми документальними доказами обставини, покладені в основу висновку акта перевірки про допущене перевізником на транспортному засобі позивача перевищення вагових норм.

Окрім того, суд враховує те, що відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 879 здійснення габаритно-вагового контролю проводиться лише згідно зі спеціальною Методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (Мінекономрозвитку).

На даний час в Україні єдиною методикою вимірювання поосьових навантажень вантажних транспортних засобів у русі є Методика виконання вимірювань поосьових навантажень вантажних транспортних засобів у русі. При цьому, вказана Методика була розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України та затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг. Методика атестована відповідно до ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології» (про що видане свідоцтво про атестацію № 02-84-08). Однак вказана Методика не розповсюджується на транспортні засоби з рідким та сипучим вантажем. В даному випадку як вбачається з тексту товарно-транспортної накладної танспортним засобом здійснювалося перевезенян вантажу - зерна кукурудзи насипом. Тобто, фактично відбувалося перевезення подільного (сипучого) вантажу, що в силу своїх властивостей має можливість переміщуватися по всіх осях транспортного засобу під час руху. У зв`язку з цим при перевезення сипучих вантажів, кожне чергове зважування буде відрізнятись від попереднього, оскільки під час руху на кожній ямі, при кожному гальмуванні, сипучий вантаж має здатність зміщуватися.

Наведене дає суду підстави для висновку, що на момент здійснення перевірки правові підстави для визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу із сипучим вантажем у працівників відповідача взагалі були відсутні. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Шостого апеляіційного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі №620/6038/20.

З урахуванням викладеного вище у сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено як факт здійснення зважування 20.05.2021 транспортного засобу марки DAF модель CF 85.430 (д.р.н. НОМЕР_1 ), що належить позивачу, разом із напівпричепом марки VAN HOOL модель 3В0064 (д.р.н. НОМЕР_2 ), так і правомірність проведення даної процедури стосовно вказаного транспортного засобу із вантажем, що описаний в товарно-транспортній накладній від 19.05.2021 № 127/3. Як наслідок, з огляду на відсутність доказів на підтвердження факту перевищення вагових норм на 5 - 10% під час перевезення вантажу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для накладення на позивача штрафних санкцій відповідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Що стосується доводу позивача про допущення відповідачем порушення порядку розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом, то суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до п. 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі по тексту - Порядок № 1567), справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням (п. 26 Порядку №1567).

Отже, суб`єкт господарювання має бути завчасно повідомлений про розгляд справи про порушення шляхом розписки або надіслання рекомендованого листа із повідомленням та має право бути присутнім через відповідну уповноважену особу.

У матеріалах справи міститься повідомлення Північного МУ Укртрансбезпеки (вих. №44367/19.1/24-21 від 09.06.2021), згідно з яким ОСОБА_1 повідомлявся про те, що розгляд справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом відбудеться 29.06.2021 з 09:30 до 16:00 години в приміщенні Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Як вбачається з доданих позивачем до свого позову копій документів (а саме: поштової накладної №317 на приймання поштового відправлення (листа з огошеною цінністю) від ОСОБА_1 на адресу Північного МУ Укртрансбезпеки; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №317) про дату, час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт позивачу було відомо ще 26.06.2021. У тексті позовної заяви ОСОБА_1 пояснив, що оскільки він мав перебувати у відрядженні у період з 28.06.2021 по 30.06.2021, то надіслав на поштову адресу Північного МУ Укртрансбезпеки письмове клопотання про відкладення розгляду справи на інший день. Вказаний лист (поштове відправлення №317) отримано уповноваженим представником Північного МУ Укртрансбезпеки 29.06.2021, що зафіксованно у відповідному рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення.

Таким чином, на момент розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідач був повідомлений про бажання позивача бути присутнім при розгляді матеріалів справи та водночас про причини, що перешкоджали йому прибути до приміщення органу Укртрансбезпеки 29.06.2021. Водночас у Північний МУ Укртрансбезпеки у межах наданої йому компетенції не був позбавлений права відкласти розгляд справи у межах двомісячного терміну на іншу дату.

Наведене свідчить про те, що позивач добросовісно повідомив орган про обставини неможливості прибути на засідання, у свою чергу, відповідач позбавив позивача можливості бути присутнім під час розгляду справи про правопорушення та подання тих чи інших доказів з метою доведення своєї невинуватості у правопорушенні, зафіксованому в акті від 20.05.2021 за № 281575. При цьому, які було встановлено судом, наявні у позивача копії документів повністю спростовували факт вчинення ним правопорушення Закону України «Про автомобільний транспорт».

Таким чином, з огляду на обставини порушення процедури проведення перевірки та розгляду справи про порушення вимог законодавства, суд вважає, що застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу є протиправним, а тому постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.06.2021 № 244411 підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного документу (квитанції) від 09.07.2021, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних з відповдіача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 908 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 77, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 260 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.06.2021 № 244411.

3.Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (адреса місцезнаходження: 03083, м. Київ, вул. проспект Науки, 57).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.