Справа № 500/504/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/504/22

29 квітня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції (далі відповідач), в якій просить: зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05.06.2018 по 18.06.2021.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в день звільнення позивача зі служби в поліції (05.06.2018), Департаментом патрульної поліції не проведено з ним остаточного розрахунку. Виплату грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 5838,00 грн. та заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 01.11.2017 в розмірі 3179,13 грн. здійснено лише 18.06.2021, що є підставою для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 28.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, на адресу суду надійшов 18.02.2022 відзив та 21.02.2022 додаткові пояснення Департаменту патрульної поліції. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2018 по 18.06.2021 складатиме суму, що значно перевищуватиме розмір несвоєчасно виплачених сум. Це в свою чергу призведе до порушення принципу розумності, справедливості та пропорційності, які зазначені у висновках Верховного Суду у аналогічній категорії справ. Також, посилаючись на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 804/1782/16, вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) є безпідставним.

Ухвалою суду від 07.04.2022 витребувано докази: у ОСОБА_1 розрахунок суми стягнення грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 05.06.2018 по 18.06.2021; у Департаменту патрульної поліції розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці, що передувати звільненню з посади, з визначенням, - середньоденного заробітку (грошового забезпечення), нарахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100; кількості відпрацьованих робочих днів (квітень-травень 2018 року).

Розглянувши у справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 працював в Департаменті патрульної поліції та був звільнений зі служби 05.06.2018.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №500/4/21, зокрема, стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 5838,00 грн. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 01.11.2017 в розмірі 3179,13 грн. Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №500/4/21 скасовано в частині зобов`язання Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та прийнято нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позову відмовлено. В решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі № 500/4/21 залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення суду, 18.06.2021 відповідачем виплачено позивачу грошові кошти у сумі 8881,87 грн., що підтверджується випискою по картці від 18.06.2021 №QEVR-6032.

У зв`язку з не проведенням при звільненні із поліції розрахунку в повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Спеціальне законодавство, що регламентує порядок проходження військової служби, не містить норм щодо регулювання виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку у зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними, тоді як норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Як встановлено судом і це не заперечується сторонами, при звільненні 05.06.2018 позивача з органів поліції відповідачем не проведено з ним остаточного розрахунку.

Водночас, під час звільнення зі служби з працівником органів поліції повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі в частині виплати грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 5838,00 грн. та заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 01.11.2017 в розмірі 3179,13 грн., що підтверджується рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №500/4/21, залишене без змін в цій частині постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021.

Відповідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Грошові кошти у сумі 8881,87 грн. перераховано на рахунок позивача лише 18.06.2021, що підтверджується випискою по картці від 18.06.2021 №QEVR-6032.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладений у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 28.01.2021 у справі 240/11214/19.

Таким чином, доводи відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України є необґрунтованими.

Так, вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 ст.117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Таким чином, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17.

Отже, у спірних правовідносинах має місце звільненні 05.06.2018 позивача з органів поліції без проведення цього ж дня остаточного розрахунку (виплату грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час та заборгованості з індексації грошового забезпечення в загальному розмірі 8881,87 грн. здійснено лише 18.06.2021), тому відповідно до ст.117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку.

Безпідставними є і посилання відповідача щодо порушення строків звернення до суду 24.01.2022 з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2021 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №500/4/21 скасовано в частині зобов`язання Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та прийнято нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позову відмовлено.

Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При вирішенні цього питання враховуються такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Підхід для обчислення розміру розрахунку за затримку виплати належних звільненому працівникові сум при звільненні, з урахуванням принципу пропорційності викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати від 30.11.2020 у справі №480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямопропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку. Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а, від 30.10.2019 у справі №806/2473/18, від 23.12.2020 у справі № 825/1732/17, від 29.12.2020 у справі № 520/11337/18.

Розрахунок середнього заробітку працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі Порядок №100).

Зокрема, за п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Днем звільнення позивача є 05.06.2018, а грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час та заборгованості з індексації грошового забезпечення в загальному розмірі 8881,87 грн. виплачено 18.06.2021, тому період затримки розрахунку складає 1109 календарних днів.

Згідно з довідки Департаменту патрульної поліції №353 від 11.04.2022 про доходи ОСОБА_1 заробітна плата у квітні 2018 року становить 10253,81 грн. (30 відпрацьованих робочих днів), у травні 2018 року 10253,81 грн. (31 відпрацьований робочий день).

Отже для обчислення середнього заробітку із 05.06.2018 до дня фактичного розрахунку виплати 18.06.2021 слід застосовувати середньоденне грошове забезпечення в розмірі 336,19 грн. (20507,62 грн./61 день).

Відтак, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, заявлений у позовних вимогах, становить 372834,71 грн. (336,19 грн. х 1109).

Однак суд враховує, що розмір своєчасно невиплачених грошових коштів у сумі 8881,87 грн. у пропорційному співвідношенні до суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, яка становитиме для відповідача надмірний тягар, складає 2,38 % (8881,87/372834,71 х 100).

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, за встановлених обставин, є стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із служби з 06.06.2018 по 18.06.2021, прямопропорційного розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум, у розмірі 8873,47 грн. (336,19 грн. х 2,38% х 1109).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення, дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 23,62 грн. згідно квитанції №4464-8547-6814-4324 від 12.02.2022 на суму 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.06.2018 по 18.06.2021 в сумі 8873 (вісім тисяч вісімсот сімдесят три) гривні 47 (сорок сім) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі збору в розмірі 23 (двадцять три) гривні 62 (шістдесят дві) копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 квітня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Департамент патрульної поліції (місцезнаходження/місце проживання: вул.Федора Ернста, 3, м.Київ 48, 03048, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.