Справа № 260/6708/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2022 рокум. Ужгород№ 260/6708/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області по відмові у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії згідно Закону України "Про прокуратуру", оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 08.09.2021; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 на інший вид пенсії згідно Закону України "Про прокуратуру" та зобов`язати провести йому перерахунок пенсії, відповідно до довідки про складові заробітної плати/грошового забезпечення військового прокурора Чернівецького гарнізону з дня початку роботи окружних прокуратур - 15 березня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він проходив військову службу на посадах слідчих та прокурорів військових прокуратур. 12 січня 1998 року йому було призначено пенсію за вислугу років за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В подальшому у зв`язку з проведенням реформи органів прокуратури та початком функціонування спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах з пенсійним забезпеченням працівників такої згідно з нормами Закону України «Про прокуратуру», ним було подано до уповноваженого органу заяву про переведення його на інший вид пенсії. Однак за результатами розгляду такої у задоволенні заяви було відмовлено з мотивів відсутності необхідного страхового стажу 25 років, що передбачений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначену відмову вважає протиправною, оскільки за нормами законодавства, чинного станом на день виходу на пенсію, необхідний для призначення пенсії страховий стаж було встановлено на рівні 20 років, що також відповідає положенням ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

23 грудня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №0700-0802-7/50738 від 21.12.2021, в якому проти заявлених позовних вимог заперечує. Зокрема, зазначає, що положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачають призначення пенсії за вислугу років з 01 жовтня 2020 року за наявності на день звернення вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. За результатами проведеного аналізу поданих позивачем матеріалів встановлено, що його страховий стаж становить 20 років 10 місяців 25 днів, в тому числі на посадах прокурорів 15 років 3 місяці 12 днів.

01 березня 2022 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що органи військової прокуратури до 15 березня 2021 року входили до складу Збройних сил України та прокуратури України та знаходилися в подвійному підпорядкуванні. На момент звільнення у відставку він мав право на пенсію як за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», так і за Законом України «Про прокуратуру», однак про можливість реалізації такого йому повідомлено не було. Після проведення реформування органів прокуратури Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону України йому було надано всі необхідні довідки та документи для звернення до органу Пенсійного фонду України для врегулювання питань пенсійного забезпечення. Однак відповідачі безпідставно відмовили йому у переведенні на інший вид пенсії, чим порушили його права.

27 квітня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надіслало до суду відзив на позовну заяву №2400-0802-7/12201 від 14.04.2022, в якій проти задоволення позову заперечує. Так, зазначає, що за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про перехід на пенсію за нормами Закону України «Про прокуратуру» встановлено відсутність у заявника передбаченого нормами ст. 86 вказаного законодавчого акту вислуги 25 років. З огляду на що вважає оскаржене рішення правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) у період з 03 листопада 1982 року по 12 січня 1998 року проходив службу у військовій прокуратурі.

На момент звільнення у відставку ОСОБА_1 був зарахований у розпорядження військового прокурора Західного регіону України, як такого що звільнений з посади військового прокурора Чернівецького гарнізону.

З 12 січня 1998 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, в тому числі станом на день виникнення спірних правовідносин в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) та отримує пенсію за вислугу років за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

16 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме: за нормами Закону України «Про прокуратуру».

За результатами розгляду такої заяви рішенням №03 від 22.06.2021 відділу перерахунків пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі ГУ ПФУ в Чернівецькій області) встановлено, що страховий стаж заявника становить 20 років 10 місяців 25 днів, в тому числі стаж на посадах прокурорів 15 років 3 місяці 12 днів, що відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» є недостатнім для призначення пенсії за нормами вказаного законодавчого акту. З огляду на що у зв`язку з відсутністю права і необхідного страхового стажу ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на пенсію за нормами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Про вказане рішення ОСОБА_1 було повідомлено листом ГУ ПФУ в Закарпатській області №0700-03-8/33716 від 08.09.2021.

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у переведенні на інший вид пенсії протиправними та такими, що порушують його конституційні права, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Станом на день звільнення позивача з органів прокуратури та набуття права на пенсію діяли норми Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (далі Закон №1789).

Так, ст. 13 Закону №1789 було визначено систему органів прокуратури, до якої відносилися: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, а також військові прокуратури.

До органів військових прокуратур належать військові прокуратури регіонів і військова прокуратура Чорноморського флоту та Військово-Морських Сил України (на правах обласних), військові прокуратури гарнізонів (на правах міських).

Отже, позивач станом на день звільнення працював у системі органів прокуратури.

Відповідно до ст. 46-1 Закону №1789, військовими прокурорами і слідчими призначаються громадяни України з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту. Військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять службу відповідно до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури станом на день виходу ОСОБА_1 на пенсію було врегульовано положеннями ст. 50-1 Закону №1789.

Так, ч. 1 зазначеної статті передбачено, що працівники прокуратури, яким присвоєно класні чини, із стажем роботи в органах прокуратури 20 років і більше мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років.

Судом встановлено, що станом на день звільнення ОСОБА_1 та призначення пенсії (12 січня 1998 року) стаж його роботи в органах військової прокуратури становив 15 календарних років та 21 рік 1 місяць у пільговому обчисленні.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, зазначені у пунктах "а", "б", "в" частини другої цієї статті, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працювали не менше двох років на прокурорсько-слідчих посадах. Пенсії призначаються і виплачуються після звільнення зі служби в органах прокуратури (ст. 50-1 Закону №1789).

З 15 липня 2015 року Закон №1789 (окрім положень ч.ч. 3, 4, 6, 11 ст. 50-1) втратив чинність на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі Закон №1697), у зв`язку з чим з вказаної дати питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури врегульовано ст. 86 останнього.

Так, свою відмову перевести ОСОБА_1 на пенсію за нормами Закону України «Про прокуратуру» орган Пенсійного фонду України аргументує відсутністю у позивача станом на день звернення передбаченого нормами ч. 1 ст. 86 Закону №1697 страхового стажу 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Оцінюючи вказані мотиви уповноваженого органу, крізь призму основних засад адміністративного судочинства, суд виходить з наступного.

Ст. 86 Закону №1697 (в редакції, чинній на момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду України із заявою про перехід на інший вид пенсії) передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на день набуття чинності Законом №1697 ОСОБА_1 вже протягом 17 років (з 12 січня 1998 року) отримував пенсію за вислугу років.

В свою чергу редакція Закону №1789 (що діяла станом на день виходу позивача на пенсію) передбачала право працівників прокуратури, яким присвоєно класні чини, на отримання пенсії за вислугу років за умови наявності у таких стажу роботи в органах прокуратури 20 років і більше.

Згідно з нормами ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

Отже, у прокурорів та слідчих військових прокуратур, які до 1 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі норм ст. 50-1 Закону №1789. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того, чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.10.2019 в справі №466/9965/16-а, від 04 грудня 2019 року у справі №747/559/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 станом на день виходу на пенсію набув право на пенсію за нормами Закону №1789, оскільки його стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років на підставі ст. 50-1 Закону №1789, був достатнім для реалізації гарантованого Конституцією України права на пенсійне забезпечення, а отже таке не може бути в подальшому звужено.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно-правовими актами.

За висновком Конституційного Суду України, зазначеним у рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005, згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальним поняттям змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість. Загальновизнаним є право, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які, відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Разом з тим, на сьогоднішній день ст. 86 Закону №1697 звужує конституційні права позивача через суттєве погіршення становища запровадженням зворотної дії закону в часі на вже існуючі правовідносини.

Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що орган Пенсійного фонду України при розгляді заяви позивача про переведенні на інший вид пенсії повинен був застосувати положення ст. 50-1 Закону №1789 у редакції, чинній на момент набуття ОСОБА_1 права на пенсію.

З позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує дії ГУ ПФУ в Закарпатській області по відмові у переведенні на інший вид пенсії згідно із Законом України "Про прокуратуру", оформлену листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 08.09.2021.

Разом з тим, за наслідками розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що права позивача були порушені рішенням №03 від 22.06.2021 ГУ ПФУ в Чернівецькій області, яким ОСОБА_1 фактично було відмовлено у переведенні на інший вид пенсії. В свою чергу листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 08.09.2021 позивачу було тільки повідомлено про результати розгляду його заяви.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищенаведене з метою забезпечення ефективного захисту прав пенсіонера суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення №03 від 22.06.2021 ГУ ПФУ в Чернівецькій області.

Окрім того, враховуючи протиправність відмови органу Пенсійного фонду у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за нормами Закону України «Про прокуратуру» суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області (як пенсійний орган, на обліку якого перебуває пенсіонер) перевести позивача на пенсію за вислугу років за нормами такого законодавчого акту з дня звернення за переведенням.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області провести перерахунок пенсії позивача, відповідно до довідки про складові заробітної плати/грошового забезпечення військового прокурора Чернівецького гарнізону з дня початку роботи окружних прокуратур - 15 березня 2021 року.

З цього приводу суд зазначає, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перехід на інший вид пенсії.

Відповідно питання щодо розрахунку розміру пенсії з врахуванням відомостей довідки про складові заробітної плати/грошового забезпечення військового прокурора Чернівецького гарнізону є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на пенсію.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи вказане питання органом Пенсійного фонду України взагалі не вирішувалося.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст. 241, 243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: пл. Центральна, буд. 3, м. Чернівці, 58000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №03 від 22.06.2021 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за нормами Закону України «Про прокуратуру».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 на інший вид пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» з дня звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення на інший вид пенсії.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін