Справа № 380/18933/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування рішення і зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради із вимогами визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Хомяк Н.Р. управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради №57516771 від 07 квітня 2021 року про відмову у скасуванні та зобов`язати відповідача скасувати реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008 та запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008 з усіма змінами і доповненнями.

З метою обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 року в господарській справі №914/1257/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 року та постановою Верховного суду від 17.02.2021 року, було задоволено вимоги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та, зокрема: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7»; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013оку р №814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській, 7»; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності №Г-02694 від 01.02.2008 року, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7»; скасовано реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008 року; скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008р. з усіма змінами і доповненнями. З метою виконання рішення суду від 28.01.2020 року, яке набрало законної сили, позивач надав його примірник відповідачу, однак 07.04.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хом`як Н.Р. було прийнято рішення №57516771 про відмову у скасуванні, яким було відмолено у скасуванні запису про право власності/внесенні запису про скасування державної реєстрації за номером 27454050 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач вказує, що приймаючи рішення за номером 27454050 державний реєстратор посилався на загальні вимоги законодавства, а його мотиви і обґрунтування не відповідають обставинам справи, оскільки подане судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим для виконання усіма органами чітко дає змогу встановити юридичний факт припинення і скасування реєстрації/записів про реєстрацію права власності.

Ухвалою судді від 08.11.2021 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення його недоліків.

Ухвалою судді від 29.11.2021 року в справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

02.02.2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він щодо задоволення позову заперечив та вказав, що частина 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діє з 16.01.2020 року) передбачає, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Представник відповідача зазначив, що попередня редакція частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (до 16.01.2020 року) передбачала, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Зважаючи на те, що виконання судових рішень про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у відповідності до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (набув чинності з 16.01.2020 року), здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим законом, для виконання судового рішень, що набрали законної сили після 16.01.2020 подається заява про державну реєстрацію, а саме щодо набуття, зміни чи припинення речових прав. Для виконання судових рішень, що набрали законної сили до 16.01.2020 подається заява про скасування.

Відтак, представник відповідача підсумовує, запис щодо права власності не підлягає скасуванню або вилученню з Державного реєстру прав, оскільки з 16.01.2020 це є неналежний способом захисту. Натомість має бути внесено інший запис про набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Оскільки рішення Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 року у справі 914/1257/18 ухвалене після прийняття відповідних змін до Закону, заявником подано невірний тип заяви (про скасування).

Більше того, як зазначив представник відповідача у відзиві, позивачем у заяві зазначено невірний реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна.

21.02.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, якою він додатково обґрунтовує підставність заявлених позовних вимог.

03.03.2022 року від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.

В судове засідання, що відбулось 24.03.2022 року, з`явились представники сторін. Представники позивача позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив. Представники сторін не заперечили щодо переходу до письмового провадження, внаслідок чого суд, ухвалою без виходу до нарадчої кімнати, постановив перейти до письмового провадження з метою подальшого розгляду справи та ухвалення рішення.

Заслухавши покази та пояснення представників сторін, розглянувши їхні доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 року в господарській справі №914/1257/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 року та постановою Верховного суду від 17.02.2021 року, було задоволено вимоги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору та, зокрема: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 »; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013оку р №814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 »; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 01.02.2008 року, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 »; скасовано реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на АДРЕСА_1 загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008 року; скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення приміщення IV; 6-12 на АДРЕСА_1 загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008р. з усіма змінами і доповненнями.

07.04.2021 року представником позивача Снігур Романом Ярославовичем було подано до Управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради заяву про скасування (вид скасування: скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 22128512.

Згідно картки прийому заяви №251644814 заява про скасування, подана ОСОБА_1 , була отримана уповноваженою особою Управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради Крайнік Іриною Анатолієвною, та зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.04.2021 року за реєстраційним номером 44957089.

07.04.2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хом`як Наталією Романівною було прийнято рішення №57516771 про відмову у скасуванні, яким було відмовлено у скасуванні запису про право власності/внесені запису про скасування державної реєстрації за номером 27454050 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державним реєстратором встановлено: відповідно до п.1. ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; згідно із ч.3 ст. 26 Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Окрім того, зазначений заявником реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна відсутній в державному реєстрі прав.

Вважаючи прийняте державним реєстратором рішення про відмову у скасуванні №57516771 протиправними, позивач звернувся до суду з метою його скасування.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до норм статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року (далі Закон №1952-IV станом на момент спірних правовідносин).

Згідно статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини 8 статті 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV передбачено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав є: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону.

Згідно частини 2 статті 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Як передбачено частиною 3 статті 26 Закону України №1952-IV, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, визначено умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (далі Порядок №1127).

У відповідності до норм пункту 26 Порядку №1127, державна реєстрація прав може проводитися за заявою заявника шляхом звернення до центрів надання адміністративних послуг, що забезпечують прийняття та видачу відповідно до цього Порядку документів під час державної реєстрації прав.

У разі подання заяви та документів, необхідних для державної реєстрації прав, до центру надання адміністративних послуг адміністратор такого центру вчиняє усі дії щодо прийняття та видачі документів для державної реєстрації прав, передбачені цим Порядком та здійснення яких покладається на державного реєстратора.

Відповідно до пунктів 6 і 7 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Згідно абзацу 5 пункту 8 Порядку №1127 У разі відсутності зауважень до відомостей, зазначених у заяві, заявник проставляє власний підпис на ній.

Пунктом 12 Порядку №1127 передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Пунктом 18 Порядку №1127 передбачено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 28.01.2020 року в господарській справі №914/1257/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2020 року та постановою Верховного суду від 17.02.2021 року, було задоволено вимоги Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №40 від 01.02.2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7»; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 18.10.2013оку р №814 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на вул.Арсенальській, 7»; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності №Г-02694 від 01.02.2008 року, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради, згідно з рішенням виконавчого комітету №40 від 01.02.2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Арсенальській, 7»; скасовано реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512), проведену 14.02.2008 року; скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення приміщення IV; 6-12 на вул.Арсенальській, 7 у м. Львові загальною площею 143,9 кв.м (реєстраційний №22128512) за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради, внесений 14.02.2008р. з усіма змінами і доповненнями.

На підставі вказаного судового рішення, 07.04.2021 року Об??єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу подало до Управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради заяву про скасування, у якій просило скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо об?єкта з реєстраційним номером 22128512, номер запису про право власності 27454050.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 07.04.2021 року №57516771 державний реєстратор відмовив позивачу у скасуванні посилаючись на те, що ухвалення рішення суду допускається з одночасним визнанням/зміною/припиненням речових прав, їх обтяжень; реєстраційний номер 22128512 у державному реєстрі прав відсутній.

Суд зазначає, що при вирішенні даного спору слід взяти до уваги те, що до 16.01.2020 року була чинною редакція статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно частини 2 якої:

«У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується».

Водночас судом встановлено, що станом на день набуття чинності рішенням суду в справі №914/1257/18 і на день звернення позивача до державного реєстратора ця норма була змінена і, як було зазначено вище, передбачала, що:

«Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав».

Відповідні зміни були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 року №340-IX (набрав чинності 16.01.2020 року).

При цьому, Закон України від 05.12.2019 року №340-IX у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» передбачає, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Аналізуючи наведені норми суд зазначає, що законодавчими новелами з 16.01.2020 року було змінено відповідно процедуру здійснення державної реєстрації, у зв`язку із чим вже не здійснюється скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Оскільки рішення в господарській справі №914/1257/18 набрало законної сили після набрання чинності Законом України від 05.12.2019 року №340-IX, воно повинно виконуватися за новими правилами, адже на час звернення позивача до відповідача діяла нова процедура здійснення державної реєстрації.

Окрім цього суд також зазначає, що відповідно до абзацу 3 частини 5 статті 12 Закону №1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Таким чином відомості в Реєстрі прав власності (що наповнювався інформацією до 2013 року) про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22128512 є неактуальними, оскільки наявний реєстраційний номер 101 у Державному реєстрі прав. Позивач таки просить скасувати записи у Реєстрі прав власності, який вже не актуальний і не веде до ефективного відновлення його права.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що станом на момент звернення позивача із заявою про скасування від 07.04.2021 року, реєстратор був уповноважений лише вчиняти дії щодо припинення речового права, а відтак діяв за правилами та процедурою, яка була актуальною станом на момент виникнення спірних правовідносин. Відтак, зважаючи на висновок суду про правомірність дій державного реєстратора при розгляді заяви позивача суд також приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання державного реєстратора вчиняти дії, які не відповідають встановленій для нього процедурі.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, встановлюючи істину в справі суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не підтверджують та не обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем доведено правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Основного Закону та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Об`єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування рішення і зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297, пп. 15.5 пп. 15 п. 1 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний тексті рішення складено та підписано 03.05.2022 року.

Суддя Сасевич О.М.