Справа № 560/2798/21
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 травня 2022 року

Київ

справа №560/2798/21

адміністративне провадження №К/990/9901/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Усенко Є.А., Яковенка М.М.,

перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 560/2798/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2022 до суду надійшла касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - скаржник), направлена поштою 13.04.2022.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункти 1 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Пункт 1 скаржник обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки застосував статтю 77 КАС України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 160/10203/19, та частину шосту статті 78 КАС України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 806/570/16.

Обґрунтовуючи подібність правовідносин у цій справі з правовідносинами у справах, які були предметом розгляду Верховним Судом скаржник зазначає таке:

- як у цій справі так і у справах № 806/570/16, № 160/10203/19 тотожний суб`єктий склад учасників відносин: позивач - платник податків, відповідач - головні управління державної податкової служби;

- як у цій справі так і у справах № 806/570/16, № 160/10203/19 предметом спору були податкові повідомлення-рішення, які прийняті через порушення Позивачами положень Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального», та відповідно до яких застосовані штрафні санкції до Позивачів;

- у цій справі та у справі № 806/570/16 судами першої інстанції ухвалені рішення, які в подальшому скасовані судами апеляційної інстанції, з урахуванням обставин, шо були встановлені іншими судами під час розгляду справ про притягнення Позивачів до адміністративної відповідальності та в яких судами встановлено відсутність правових підстав для застосування до платника фінансових санкцій на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» з огляду на відсутність факту вчинення складу адміністративного порушення;

- у цій справі та у справі № 160/10203/19 судами першої інстанції ухвалені рішення, які в подальшому скасовані судами апеляційної інстанції, з огляду на те, що відповідачами як суб`єктом владних повноважень не було виконано вимог процесуального закону (ст. 77 КАС України) щодо доведення наявності у діях Позивачів складу податкового правопорушення, санкція за яке передбачена Законом № 481/95-ВР.

Колегія суддів вважає, що позивач не врахував, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.

У справі № 160/10203/19 зміст правовідносин полягав у тому, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведенний в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.

Однак, у справі, у якій подано касаційну скаргу, зміст правовідносин полягає у здійсненні позивачем діяльності зі зберігання пального без наявності дійсної ліцензії. При цьому, створення умов державою задля отримання такої ліцензії не є спірним у цій справі, а спір полягає безпосередньо у наявності чи відсутності обов`язку у позивача отримати ліцензію.

У справі № 806/570/16 було встановлено, що прийняттю податкових повідомлень-рішень передувало прийняття постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті про визнання позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тобто, податкові повідомлення-рішення були наслідком притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Однак, у справі, у якій подано касаційну скаргу, податкове повідомлення-рішення прийнято за результатами проведеної фактичної перевірки на підставі висновків складеного акта. Протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП, який в подальшому направлено до суду для прийняття рішення (справа №688/15/21), також було прийнято на підставі акта фактичної перевірки.

Отже, у справі, у якій подано касаційну скаргу, та у справах, які були предметом розгляду Верховним Судом, правовідносини не є подібними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що правовий аналіз частини четвертої статті 328 КАС України дає підстави для висновку, що передбачені пунктами 1, 2, 3 цієї норми підстави для касаційного оскарження судових рішень стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права, однак, у випадку оскарження судових рішень через порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права частина четверта статті 328 КАС України передбачає самостійну підставу для касаційного оскарження - пункт 4, однак, з певними особливостями. Зокрема, доводи про не встановлення судом істотних обставин справи або не дослідження доказів у справі стосуються порушення судом норм процесуального права, які відповідають частині другій статті 353 КАС України, як підстава для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд, є прийнятними за умови обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник обґрунтовує відсутністю висновків Верховного Суду:

- щодо застосування частини другої статті 77 КАС України в контексті з`ясування обставин фактичного зберігання пального та обов`язку доведення вказаних обставин податковим органом, а не платником податків, для вирішення питання щодо наявності правових підстав для застосування фінансових санкцій визначених Законом №481/95-ВР;

- щодо застосування підпункту «г» підпунктів 14.1.6 і 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до положень яких паливні баки транспортних засобів не є акцизними складами пересувними, тому і ліцензія згідно зі статтею 15 Закону №481/95-ВР на зберігання пального, яке могло бути розлито до паливних баків не потрібна.

Як вже зазначалося, питання дотримання судами норм процесуального права не може бути підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтування скаржника щодо застосування підпункту «г» підпунктів 14.1.6 і 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України колегія суддів вважає недостатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки за змістом судових рішень спір між сторонами виник не внаслідок того, що відповідач визнав паливні баки акцизними складами. Обставини зберігання придбаного дизельного палива саме у паливних баках було предметом доказування у цій справі, а не предметом правового питання застосування підпункту «г» підпунктів 14.1.6 і 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 - 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України);

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Зокрема, як вбачається зі змісту постанови апеляційного суду, підставою для відмови у задоволенні позовних вимог стали такі висновки суду:

1) наявність у позивача транспортних засобів на праві власності чи оренди з достатніми об`ємами паливних баків не підтверджує факту заливання в них поставленого пального отриманого згідно з акцизними накладними від 08.04.2020, 28.04.2020, 13.05.2020, 25.05.2020, 22.06.2020 13.07.2020. Зокрема, жодних на те підтверджуючих документів як до перевірки так і до суду позивачем не надано. Суд зробив запит щодо використання ФОП ОСОБА_1 в його господарській діяльності дизельного пального 12 одиницями транспортних засобів, придбаного у ТОВ «ОЛІВЕИ» в загальній кількості 26194,56 л. На вказаний запит надано лише реєстри товаро-транспортних накладних та розхідні відомості щодо 11 транспортних засобів в період з травня по липень 2020 року в загальній кількості 53170 л. Жодних первинних документів щодо використання ФОП ОСОБА_1 в його господарській діяльності дизельного пального, придбаного у ТОВ «ОЛІВЕИ», відповідно до акцизних накладних: №271 від 08.04.2020 в обсязі 4130,94 л, №321 від 28.04.2020 в обсязі 4953,0 л, №368 від 13.05.2020 в обсязі 4957,50 л, №415 від 25.02.2020 в обсязі 6648,0 л, №479 від 22.06.2020 в обсязі 4932,0 л, №535 від 13.07.2020 в обсязі 573,62 л суду апеляційної інстанції не надано.

2) під час перевірки позивач не надав жодних бухгалтерських та інших документів, які б підтверджували вивантаження дизельного палива в момент його отримання до паливних баків транспортних засобів, а також доказів того, що у позивача достатньо таких транспортних засобів (власних чи орендованих), та об`єм їх паливних баків дозволяє відвантажити до них весь обсяг отриманого пального, документів, які б підтверджували використання пального, яке придбавалося раніше, у своїй господарській діяльності, тощо. Документи, які надано позивачем лише під час розгляду справи в суді, але не надавалися контролюючому під час проведення фактичної перевірки, не можуть братися до уваги судом в якості допустимих доказів по справі, оскільки ці документи не оцінювалися (через їх відсутність) органом ДПС при складанні акта фактичної перевірки та винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Суд зазначив, що така позиція узгоджується з висновком, який міститься у постанові Верховного Суду по справі № 520/8681/18 від 06.08.2019, згідно з якою відсутні підстави для дослідження та перевірки первинних документів, наданих під час судового розгляду, проте які не досліджувались контролюючим органом та були відсутні у платника податків, і це стало наслідком недобросовісної поведінки самого позивача.

3) суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування підпункту 86.7.3 i 86.7.4 пункту 86.7 статті 86 ПК України, оскільки проведення розгляду матеріалів перевірки відбувається за участі платника лише у разі незгоди платника податків з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті та подання заперечень та додаткових документів і пояснень до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня наступного за днем отримання акта. В даному випадку, акт фактичної перевірки підписаний позивачем без зауважень, заперечення та додаткові пояснення до контролюючого органу у встановлені строки не надходили a тому, розглядати матеріали перевірки за участю платника не було необхідності. Тобто, відповідачем не порушено право позивача брати участь у процесі, оскільки таке право розгляду матеріалів перевірки, оскільки таке право може бути реалізовано лише у випадках передбачених пунктом 86.7 статті 86 ПК України.

Отже, вимогам касаційної скарги щодо скасування постанови апеляційного суду про відмову в позові і залишення в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову обов`язково має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судового рішення у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для відмови у задоволенні позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. Такі доводи мають бути викладені з одночасним обґрунтуванням помилки при застосуванні норм матеріального права.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків шляхом подання уточненої касаційної скарги, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі № 560/2798/21 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон Є.А. Усенко М.М. Яковенко