Справа № 380/4398/22
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4398/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/4398/22 за позовом ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання до вчинення дій-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), в якому просив:

- Зобов`язати Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) винести постанови про скасування заходів примусового виконання по виконавчих провадженнях №№ 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 де ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) являвся боржником.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконані у Сколівському ВДВС у Стрийському районі ЗМУМЮ (м. Львів) перебували виконавчі провадження №№ 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 де позивач був боржником. Всі ці виконавчі провадження завершені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та як вбачається з тексту таких постанов, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Термін повторного пред`явлення до виконання визначений ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» по вище зазначеним виконавчим документам закінчився.

Проте, дані виконавчі провадження висвітлюються в Єдиному реєстрі боржників, за даними позивача, що в свою чергу обмежує та порушує його права на вчинення реєстраційних дій в нотаріуса чи реєстратора, оскільки такі особи зобов`язані повідомляти виконавця про звернення до них, у відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» та відмовити у вчиненні реєстраційних дій.

24.01.2022 року позивачем до відповідача подано заяву про винесення постанов про скасування заходів примусового виконання у виконавчих провадженнях № 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 з посиланням на те, що такі виконавчі провадження завершені.

Позивач як аргумент зазначає вимоги ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», яка встановлює, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить відповідну постанову.

Позивач вказує, що законодавець чітко визначив підстави винесення постанови про скасування заходів примусового виконання, а саме в разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав визначених ч. 1 ст. 37, що включає в себе всі 11 пунктів цієї частини, та закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 5, 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», де винесення постанови про скасування заходів примусового виконання являється обов`язковою дією виконавця, на виконанні у якого перебували такі виконавчі провадження, про що прямо вказано в ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та в п. 20 роз. III Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. Такі відомості вносяться у Єдиний реєстр боржників автоматично при винесенні постанови про відкриття. Додаткові постанови державним виконавцем не виносяться.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Такі відомості вносяться у Єдиний реєстр боржників автоматично.

Винесення постанови про скасування заходів примусового виконання згідно підстав викладених у позовній заяві не передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Позивачем не надано підтвердження, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Також, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено скасування заходів примусового виконання у зв`язку із закінченням строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Виконавчі документи по виконавчих провадженнях АСВП № 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 повернуто з інших підстав, тому неможливо вилучити відомості щодо позивача з Єдиного реєстру боржників. Також, позивачем ОСОБА_1 не надано підтвердження про сплату заборгованості по даних виконавчих провадженнях.

Оскільки, виконавчі провадження АСВП № 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 згідно яких ОСОБА_1 знаходиться в реєстрі боржників завершені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» так як у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними та виконавчі документи повернуто стягувачу, то відповідно дані відносно боржника не вилучені з Державного реєстру боржників.

Разом з тим, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону «Про виконавче провадження» АСВП відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників не виключаються, а тому у відповідача Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) немає правових підстав та механізму виключення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 24.02.2022 року відкрито спрощене провадження у справі.

Судом встановлені наступні обставини:

У Сколівському відділі державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), перебували виконавчі провадження № 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 по яких винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», так як у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що відомості про позивача в Єдиному реєстрі боржників порушують його права на вчинення реєстраційних дій, відповідно позивач просить зобов`язати відповідача винести постанови про скасування заходів примусового виконання по виконавчих провадженнях.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ч. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Надаючи правову оцінку предмету спору, суд зазначає наступне:

Законодавцем чітко встановлено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність вищевказаних обставин, які є підставою для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників.

А також відсутні належні та допустимі докази встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Пункт п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не є самосійною підставою для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників.

Питання строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, також не є самосійною підставою для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників.

Таким чином, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача винести постанови про скасування заходів примусового виконання по виконавчих провадженнях №№ 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 де позивач є боржником, задоволенню не підлягають, оскільки на переконання суду неможливо зобов`язати відповідача вчиняти певні дії, якщо для їх вчинення відсутні законі підстави та умови.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав судом враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання до вчинення дій, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5. п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 02.05.2022 року.

Суддя Гавдик З.В.