Справа № 500/5588/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/5588/21 пров. № А/857/1163/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі №500/5588/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення 07.12.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом №1900-0304-8/4214 від 11 лютого 2021 року щодо відмови йому у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 26 жовтня 2020 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 26 жовтня 2020 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється особам, які постійно працювали у вище зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Зазначає, що позивачем за період з 16 березня 1988 року по 26 квітня 1990 року не підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки довідки, видані Нагірянською сільською радою за №795 від 11 грудня 2020 року та №37 від 13 січня 2021 року, містять суперечливу інформацію щодо періодів проживання в с. Сосулівка Чортківського району. Таким чином, вважає, що підстав для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на даний час немає, оскільки станом на 01 січня 1993 року не підтверджено факту проживання або роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, тому призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи немає підстав. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18 січня 2021 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Розглянувши вказану заяву та додані документи, відповідач листом від 11 лютого 2021 року №1900-0304-8/4214 повідомив позивача про те, що підстав для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" немає.

Свою відмову Головне управління Пенсійного фонду мотивувало тим, що позивачем станом на 01 січня 1993 року не підтверджено факту проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.

Також, у вказаному листі пенсійний орган вказав, що оскільки з моменту аварії по 31 липня 1986 року позивач не проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, підстав для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на даний час немає.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся в суд із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправною, оскільки позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт проживання позивача не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року, а також те, що з моменту аварії по 31 липня 1986 року позивач проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, а тому враховуючи те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення до відповідача, набув право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та має відповідний стаж, тому наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області призначити відповідну пенсію позивачу з 26 жовтня 2020 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

У примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Колегія суддів зазначає, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01 січня 1993 року протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 4 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки (з 26 квітня 1986 по 01 січня 1993 року) проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Відповідно до положень п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09 березня 1988 року, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XI).

Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення.

Постановою "Про організацію виконання Постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 23.07.1991 № 106 затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (додаток № 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106), згідно з яким село Сосулівка та місто Чортків Чортківського району Тернопільської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було те, що станом на 01 січня 1993 року не підтверджено факту проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю ОСОБА_1 не менше 4 років. Крім того, оскільки з моменту аварії по 31 липня 1986 року позивач не проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, тому підстави для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на даний час немає.

Зі змісту листа № 1900-0304-8/4214 від 11 лютого 2021 року та доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вбачається, що за період з 16 березня 1988 року по 26 квітня 1990 року не підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки довідки, видані Нагірянською сільською радою за №795 від 11 грудня 2020 року та №37 від 13 січня 2021 року, містять суперечливу інформацію щодо періодів проживання в с. Сосулівка Чортківського району та дослідивши вказані довідки, колегія суддів погоджується із відповідачем, що ці довідки не відповідають одна одній щодо періоду проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, у матеріалах справи наявний військовий квиток ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від листопада 1984 року (а. с. 16-18), з якого вбачається, що позивач проходив службу в Збройних Силах у військових частинах № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 . Прийнятий на облік в с/р Улашківці 14 листопада 1986 року, знятий з обліку 08 грудня 1986 року; прийнятий на облік Тернопільським міським воєнним комісаріатом Тернопільської області 17 грудня 1986 року, знятий з обліку 17 березня 1987 року; прийнятий на облік Сосулівською сільською радою 20 березня 1987 року, знятий з обліку 19 жовтня 1987 року; прийнятий на облік Горішньовигнанською сільською радою 20 жовтня 1987 року, знятий з обліку 01 квітня 1988 року; прийнятий на облік Сосулівською сільською радою 25 квітня 1988 року, знятий з обліку 31 серпня 2006 року. При цьому, військова частина № НОМЕР_3 , де проходив службу позивач з 26 квітня 1985 року по 12 листопада 1986 року знаходилась в зоні посиленого радіоекологічного контролю на території Республіки Білорусь, що підтверджується анкетою-запитом від 20 серпня 2021 року № 471 (а.с. 20).

Крім того, зі змісту акта встановлення факту проживання, складеного депутатом Нагірянської сільської ради Дерієм І. Б. в присутності сусідів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вбачається, що ОСОБА_1 у період з березня 1988 по квітень 1990 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому матеріалами справи підтверджується і не заперечується відповідачем той факт, що належними доказами підтверджено факт роботи, проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіологічного контролю з 20 березня 1987 року по 21 жовтня 1987 року, з 02 листопада 1987 року по 15 березня 1988 року, з 27 квітня 1990 року по 01 вересня 2006 року, з 21 вересня 2006 року по 02 грудня 2011 року, з 03 грудня 2011 року по 31 грудня 2014 року.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 є безпідставною, оскільки долученими до матеріалів справи документами підтверджується факт проживання позивача не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року, а також те, що з моменту аварії по 31 липня 1986 року позивач проживав на території зони посиленого радіологічного контролю, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому належним способом захисту прав позивача є призначення та виплата йому з 26 жовтня 2020 року пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування№ 1058 передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 досягнув пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , а із заявою про призначення пенсії звернувся до відповідача 18 січня 2021 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення пенсії позивачу з 26 жовтня 2020 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року у справі № 500/5588/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 04 травня 2022 року.