Справа № 160/24633/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , викладеній у листі №0400-010225-8/157729 від 01 грудня 2021 року в перерахунку його пенсії на підставі довідок про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, №2 від 12.11.2021 року, які видані Філіалом №7 «Стахановський завод феросплавів» Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний гірничо-металургійний комплекс» (який є тимчасовим зовнішнім керуючим майном підприємства Публічного акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів»);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ,, з 01 березня 2021 року (дня призначення пенсії) відповідно до відомостей наданих у довідках про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, за №1-1 від 12.11.2021 року, за №2 від 12.11.2021 року, за №2-1 від 12.11.2021 року, які видані Філіалом №7 «Стахановський завод феросплавів» Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний гірничо-металургійний комплекс» (який є тимчасовим зовнішнім керуючим майном підприємства Публічного акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів») та виплатити заборгованість за минулий час.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку у відповідача отримуючи пенсію за віком на пільговий умовах з 01.03.2021 року на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі №160/5675/21. При оформленні пенсії позивач просив при розрахунку розміру пенсії врахувати довідку про його заробітну плату з 01.07.1995 року по 30.06.2000 року за період роботи в ПАТ «Стахановський завод феросплавів», яка знаходиться в електронній пенсійній справі. Рішенням відповідача було відмовлено в перерахунку пенсії з врахуванням довідки про заробітну плату з 01.07.1995 року по 30.06.2000 року за період роботи в ПАТ «Стахановський завод феросплавів», через відсутність оригіналу довідки. Тому, позивач звернувся до філіалу №6 «Стахановський завод феросплавів» ТОВ «Південного гірничо-металургійного комплексу» (який є тимчасовим зовнішнім керуючим майном підприємства ПАТ «Стахановський завод феросплавів») та отримав довідки про заробітку плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, №1-1 від 12.11.2021 року, №2 від 12.11.2021 року, №2-1 від 12.11.2021 року. Позивач знову звернувся до відповідача з питання перерахунку розміру пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, №1-1 від 12.11.2021 року, №2 від 12.11.2021 року, №2-1 від 12.11.2021 року, які видані філіалом №6 «Стахановський завод феросплавів» ТОВ «Південного гірничо-металургійного комплексу». Однак, листом від 01.12.2021 року позивачу відмовлено в перерахунку розміру пенсії з врахуванням довідок про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, №1-1 від 12.11.2021 року, №2 від 12.11.2021 року, №2-1 від 12.11.2021 року, які видані філіалом №6 «Стахановський завод феросплавів» ТОВ «Південного гірничо-металургійного комплексу» через відсутність законних підстав. Позивач з такою позицією відповідача не погоджується, тому звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
03.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що управління заперечує щодо позовних вимог з наступних підстав. На адресу відповідача надійшло звернення ОСОБА_1 з питань перерахунку пенсії від 15.11.2021, до якого долучено довідки про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, №1-1 від 12.11.2021 року, №2 від 12.11.2021 року, №2-1 від 12.11.2021 року, які видані філіалом №6 «Стахановський завод феросплавів» ТОВ «Південного гірничо-металургійного комплексу». Головне управління розглянуло зміст та вимоги звернення, та повідомило позивача, що здійснити перерахунок пенсії на підставі наданих довідок відсутні підстави, оскільки довідки про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, №2 від 12.11.2021 року засвідчені печаткою підприємства, яке функціонує на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
27.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії №2337, по заробітній платі з пенсійної справі по інвалідності.
Рішенням від 03.08.2021 року №1000-0306-9/77211, Відділ перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області розглянуло заяву №2337 від 27.07.2021р. та зазначив про відмову в перерахунку пенсії. В рішенні зазначено зокрема наступне.

За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності по 31.03.2015 року (період, по який був визнаний особою з інвалідністю).

З 01.03.2021 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п.1 ч.2 статті 114 Закону, підстава рішення Дніпропетровського оружного адміністративного суду від 26.05.2021 року. Пенсія за рішенням суду призначена без врахування заробітної плати яка враховувалась при призначенні пенсії по інвалідності.

До заяви від 27.07.2021 року ОСОБА_1 не надав довідку про заробітну плату. Провести перерахунок пенсії по заробітній платі яка враховувалась при призначенні пенсії по інвалідності підстав немає так як минуло більше п`яти років з моменту припинення пенсії по інвалідності.

Враховуючи викладене, проводити перерахунок пенсії згідно ст.40,42 Закону ОСОБА_1 немає підстав.

15.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідок про заробітну плату до 2000 року (№1 від 12.11.2021, №2 від 12.11.2021 року).

Листом від 01.12.2021 року №0400-010225-8/157729 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуло заяву ОСОБА_1 від 15.11.2021 року та повідомило зокрема наступне.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст.3 цього Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ) який видали такі органи або особи є недійсними і не створює правових наслідків.

З огляду на зазначене, для перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021, №2 від 12.11.2021 року та №3 від 12.11.2021, які видані філіалом №7 «Стахановського заводу феросплавів» ТОВ «Південного гірничо-металургійного комплексу», відсутні законні підстави.

Не погоджуючись з відмовою відповідача в перерахунку пенсії на підставі наданих довідок, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788 визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Згідно з ч.1 ст. 43 Закону №1058 перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (ч.3 ст. 45 Закону №1058).

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог п.1 ч.2 статті 114 Закону 01.03.2021 року.

15.11.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, до заяви позивач надав довідки про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021, №2 від 12.11.2021 року та №3 від 12.11.2021, які видані філіалом №7 «Стахановського заводу феросплавів» ТОВ «Південного гірничо-металургійного комплексу».

Позивачем до позовної заяви долучені також наступні довідки видані філіалом №7 «Стахановського заводу феросплавів» ТОВ «Південного гірничо-металургійного комплексу»: №1 від 12.11.2021 року (про заробітну плату/дохід/сумі грошового забезпечення) за період з 1990р. по 1994р., №1-1 від 12.11.2021 року, №2 від 12.11.2021 року (про заробітну плату/дохід/сумі грошового забезпечення) за період з 1995р. по 1999р., №2-1 від 12.11.2021 року, №160 від 10.11.2021р. про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Листом від 01.12.2021 року №0400-010225-8/157729 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії, спираючись на той факт, що довідки філіалом №7 «Стахановського заводу феросплавів» ТОВ «Південного гірничо-металургійного комплексу» з печаткою підприємства, яке функціонує на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому є недійсними.

Щодо відмови відповідача в перерахунку пенсії через зазначену підставу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що, відповідно, позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі довідки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що довідки надані позивачем для перерахунку пенсії, в яких зазначено суми заробітної плати, мають враховуватись відповідачем та бути ним досліджені при прийняття відповідних рішень.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , викладеній у листі №0400-010225-8/157729 від 01 грудня 2021 року в перерахунку його пенсії на підставі довідок про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, №2 від 12.11.2021 року, які видані Філіалом №7 «Стахановський завод феросплавів» Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний гірничо-металургійний комплекс» (який є тимчасовим зовнішнім керуючим майном підприємства Публічного акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів»).

За загальним правилом, діями суб`єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень. Отже, під протиправними діями суб`єкта владних повноважень слід розуміти активну форму поведінки, пов`язану з виконанням дій, які такий суб`єкт не мав права вчинювати відповідно до його повноважень, за відсутності обставин, з якими пов`язана необхідність вчинення певної дії або з порушенням процедури.

До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

В даному випадку, права позивача порушуються не діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в проведенні перерахунку, а фактично відмовою Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку та виплаті пенсії викладеної у листі №0400-010225-8/157729 від 01 грудня 2021 року, у зв`язку з чим суд вважає необхідним залишити вимоги про визнання протиправними дій без задоволення.

На підставі зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийте за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку викладену у листі №0400-010225-8/157729 від 01 грудня 2021 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ,, з 01 березня 2021 року (дня призначення пенсії) відповідно до відомостей наданих у довідках про заробітну плату до 2000 року за №1 від 12.11.2021 року, за №1-1 від 12.11.2021 року, за №2 від 12.11.2021 року, за №2-1 від 12.11.2021 року, які видані Філіалом №7 «Стахановський завод феросплавів» Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний гірничо-металургійний комплекс» (який є тимчасовим зовнішнім керуючим майном підприємства Публічного акціонерного товариства «Стахановський завод феросплавів») та виплатити заборгованість за минулий час, суд зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком із всіма наданими документами, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат. У відповідності до статті 139 КАС України судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, буд.26, м.Дніпро, 49094; ) у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) викладену у листі №0400-010225-8/157729 від 01 грудня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 15.11.2021р. про перерахунок пенсії із всіма наданими документами, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (, 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Д.В. Сидоренко