Справа № 120/499/22-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 травня 2022 р. Справа № 120/499/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що в серпні 1986 році він був мобілізований Старогородським РВК м. Вінниця та направлений до військової частини НОМЕР_1 , де з 13 серпня 1986 року по 17 січня 1987 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку, копія якого додається.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого Вінницькою облдержадміністрацією 19.11.2019, позивач відноситься до категорії 1.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач вважає, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

25.10.2021 позивач звернувся до Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою в якій просив прийняти рішення про призначення та виплату йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках, одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 27.04.2020 другої групи інвалідності, в зв`язку із втратою 80% (вісімдесят) ступені втрати працездатності із захворюванням пов`язаного з виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Вказану заяву відповідач отримав 27.10.2021, що підтверджується відповідною роздруківкою (повідомлення) Укрпошти.

Враховуючи, що відповідачем не було розглянуто заяву і відповідне рішення не приймалося, так як його позивач не отримував, останній, через свого представника, звернувся із запитом з проханням прийняти та надати рішення по заяві від 25.10.2021.

На зазначений вище адвокатський запит 27.12.2021 відповідач за вих. №952/8/5322 від 22.12.2021 надав відповідь, яка не відповідає суті адвокатського запиту.

Такі дії позивач вважає протиправними, тому з метою зобов`язання відповідача прийняти рішення по заяві про призначення та виплату ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках, одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням 27.04.2020 ІІ групи інвалідності, 80% втрати працездатності, із захворюванням пов`язаним з виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 18.01.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

15.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначено, що 27.10.2021 за вх. №М-9605/1400 на адресу Вінницького ОТЦК та СП надійшла заява ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності. Однак, враховуючи те, що не було додано необхідних документів, заява була повернута заявнику листом Вінницького ОТЦК та СП№952/9/4355 від 02.11.2021.

Також відповідач зазначає, що позивач брав участь у зборах з ліквідації аварії на ЧАЕС у 1986 році та мав статус військовозобов`язаного, а не військовослужбовця.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається військовозобов`язаним, призваним на збори у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів.

Проте, позивачу інвалідність встановлено понад три місяці.

Також відповідач вказує, що відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відтак, на переконання відповідача, позов заявлено до неналежного відповідача.

Крім того, відповідач заперечує проти витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, з огляду на невідповідність доказів про таку оплату. Більш того, останній покликається на положення ст. 13 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" відповідно до якої безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 14 Закону, право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають, зокрема, ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, особи, які мають особливі заслуги та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, особи, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Враховуючи, що інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач, перебуваючи у статусі військовозобов`язаного, був призваний на військові збори та направлений до військової частини НОМЕР_1 , де з 13 серпня 1986 року по 17 січня 1987 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку.

Під час участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС позивач отримав дозу опромінення 5,14 рен, що підтверджується записом у військовому квитку.

Відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_2 , виданим 19.11.2019, позивач має 3 групу інвалідності.

В подальшому, у зв`язку із втратою працездатності, позивачу встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 13.05.2020, у якому зазначено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Позивач звернувся до відповідача з заявою, датованою 22.10.2021 у якій просив, прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках, одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 27.04.2020 другої групи інвалідності, в зв`язку із втратою 80% (вісімдесят) ступенів втрати працездатності із захворюванням пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

До заяви позивач долучив копії: паспорта, ідентифікаційного коду, військового квитка, довідку серії 12ААА №030624, довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №827636, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, експертного висновку №293 від 29.06.2002.

Вказану заяву відповідач отримав 27.10.2021, що підтверджується відповідною роздруківкою (повідомлення) Укрпошти, та не заперечується відповідачем.

Як вказує позивач, відповідь на заяву він не отримав, тому 15.12.2021 його представником був направлений адвокатський запит на ім`я відповідача за вих. № 3-55/27 з проханням прийняти та надати рішення по заяві від 25.10.2021. Згідно із програми трекінгу відстежень поштових відправлень з офіційного вебсайту АТ "Укрпошта", встановлено, що відправлення за №705 отримано відповідачем 15.12.2021.

Листом за вих. №952/9/5322 від 22.12.2021 повідомлено представника позивача про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку у Вінницькому обласному ТЦК та СП як особа, звільнена з військової служби у ЗСУ та отримує пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відтак, видача довідки не належить до компетенції Вінницького ТЦК та СП.

Судом, з наданих відповідачем доказів, встановлено, що відповідь на заяву позивача від 22.10.2021 була надана 02.11.2021 листом за №952/9/4355, в якій вказано, що документи повернуті заявнику без реалізації, з огляду на те, що додані до заяви документи належним чином не завірені, а тому неможливо встановити їх відповідність оригіналам та відсутня постанова ВЛК.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не розгляду заяви від 22.10.2021 про прийняття рішення про призначення та виплату позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках, одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням 27.04.2020 ІІ групи інвалідності, 80% втрати працездатності, із захворюванням пов`язаним з виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та з метою зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Оскільки, порядок призначення та виплати такої грошової допомоги, на час встановлення позивачу інвалідності був врегульований постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499, то суд зазначає про те, що вирішення питання про призначення та виплату позивачу грошової допомоги має здійснюватися в порядку, визначеному постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499.

Приписами п. 3 Порядку №499 визначено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва); копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Згідно з п. 7 Порядку № 499, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку.

Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Вказаний алгоритм дій передбачено і в Порядку № 975, в якому п. 4.7. визначено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

При цьому, згідно п. 4.7 розділу IV "Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530, документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб.

Слід зазначити, що передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міністерством оборони України, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - військомату, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги).

Отже, на відповідача покладено обов`язок направити до Міністерства оборони України висновок та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства оборони України віднесено прийняття відповідного рішення. Привласнення військкоматом повноважень Міністерства оборони України стосовно прийняття кінцевого рішення є неправомірним.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 750/5060/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 802/1966/17-а, від 18 жовтня 2018 року у справі № 825/454/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 161/6668/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 212/6048/17(2-а/212/191/17), від 23 квітня 2020 року у справі №813/5197/15, від 29 квітня 2020 року у справі № 331/5193/17 та постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 560/2030/20.

При цьому, відповідно до п. 13 Порядку №975, розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Судом встановлено, що 22.10.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача в якій просив прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках, у зв`язку з встановленням 27.04.2020 другої групи інвалідності, втратою 80% (вісімдесят) ступенів втрати працездатності із захворюванням пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Документи, подані позивачем із заявою від 22.10.2021, були йому повернуті на підставі листа Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 02.11.2021, з посиланням на відсутність завірених копій та постанови ВЛК.

Проте суд звертає увагу, що прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги або повернення документів покладено на розпорядника коштів - Міністерство оборони України, а тому дії Вінницького обласного ТЦК та СП про повернення таких документів позивачу є протиправними.

В подальшому саме Міноборони має надати оцінку правового статусу позивача, зокрема, щодо виду військової служби, строку настання інвалідності, наявності чи відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги тощо.

Отже, документи на одержання одноразової грошової допомоги оформляє та подає до Департаменту фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісаріат, правонаступником якого є Вінницький обласний ТЦК та СП.

Визначаюсь щодо тверджень позивача про відсутність відповіді на заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, то такі не знайшли свого підтвердження, адже, із наданих відповідачем доказів, наявна відповідь від 02.11.2021 на заяву ОСОБА_1 від 22.10.2021.

З врахуванням вище наведеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо повернення листом від 02.11.2021 за документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги.

Згідно положень ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

За наведеного вище, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.10.2021 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Водночас, позовні вимоги про зобов`язання Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення по заяві ОСОБА_1 від 22.10.2021 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, не підлягають задоволенню, з огляду на те, що обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженим органом щодо прийняття рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги.

Стосовно тверджень відповідача про неналежного відповідача, то суд такі відхиляє, оскільки відповідь на заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги надавалась саме Вінницьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи представника відповідача, про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є передчасними та не впливають на вирішення справи по суті.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, питання про його стягнення судом не вирішується.

Щодо стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як видно з поданих документів, 14.07.2021 між позивачем та адвокатом Власюком А.В. укладено договір №62 про надання правової допомоги (далі - Договір).

За умовами цього Договору (п. 1.1) адвокат зобов`язується надати клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту (представлення) інтересів останнього в органах державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громад, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, ЗМІ, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків та у суді.

Відповідно до п. 2.2 Договору перелік наданих послуг наступний:

- консультація - 500,00 грн;

- складання заяви з додатками до Вінницького ОТЦК та СП - 400,00 грн;

- складання адвокатського запиту з додатками - 400,00 грн;

- складання позовної заяви з додатками - 2400,00 грн.

Так, загальна сума становить 3700,00 грн.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг від 10.01.2022 за надання правової (правничої) допомоги у справі клієнт сплачує гонорар в сумі 3700,00 грн.

Згідно із квитанції №1036 від 10.01.2022 позивачем сплачено 3700,00 грн за призначенням: оплата за надані юридичні послуги.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3700,00 грн дійсно мали місце та доводяться належними і допустимим доказами.

Разом з тим, суд враховує, що справа не вважається складною, містить лише декілька епізодів спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Крім того, суд зауважує, що розгляд цієї справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), що додатково вказує на її малозначність.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено у пунктах 268-269 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, позицію відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу та часткове задоволення позову, суд доходить висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо повернення листом від 02.11.2021 за №952/9/4355 документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги.

Вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.10.2021 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду у цій справі.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );
Відповідач: Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( , вул. Д. Галицького, 31, м. Вінниця, 21036).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна