Справа № 380/14376/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою у якій містяться вимоги:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні, перерахунку та виплаті із 12.10.2019 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії - призначити, перерахувати та виплатити ОСОБА_1 із 12.10.2019 з урахуванням виплачених сум пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу та після повторного звільнення у жовтні 2019 року мав календарну вислугу 19 років 10 місяців 06 днів, а з огляду на розрахунок вислуги років страховий (трудовий стаж) становить 27 років 04 місяці 11 днів. Вказує, що із отриманих від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області копій документів пенсійної справи встановив, що ОСОБА_1 із 12.10.2019 призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто по змішаному стажу. Зазначає, що пунктом «б» частини 1 ст. 13 Закону № 2262 встановлено, що пенсія за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба призначаються в таких розмірах: за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43). Тобто, ОСОБА_1 при страховому стажі 27 років призначено пенсію у розмірі 52 % грошового забезпечення. Позивач вказує, що відповідно до пункту «а» частини 1 ст. 13 Закону № 2262, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12) пенсії призначаються у розмірі: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. Повідомляє, що на заяву свого представника від 01.07.2021, щодо перерахунку та виплатити з часу набуття права на пенсію за вислугу років із 12.10.2019 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262 з урахуванням вислуги військової служби ОСОБА_1 27 років 02 місяці 20 днів в розмірі 70 % відповідного грошового забезпечення з відрахуванням раніше проведених виплат Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 03.08.2021 № 10170-8870/К-52/8-1300/21 у перерахунку протиправно відмовило, мотивуючи таку відмову, відсутністю у ОСОБА_1 необхідної календарної вислуги років військової служби. Позивач вважає дії вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в частині відмови та неврахування при призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії за вислугу років загальної його вислуги років з урахуванням обчислення такої у пільговому порядку протиправними, що призвело до порушення його майнових прав.

Ухвалою від 03.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У поданому відзиві відповідач проти позовних вимог заперечує повністю. Позиція відповідача ґрунтується на тому, що органи Пенсійного фонду діють в межах наданих повноважень та чинних нормативно-правових актів з питань пенсійного забезпечення. Вказує, що позивач заявляє вимогу «зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, перерахувати та виплатити із 12.10.2019 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. Представник позивача звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 01.07.2021 щодо перерахунку пенсії, призначеної відповідно до п. «б» ст.. 12 Закону-2262 на п. «а» ст.12 Закону -2262 та відповідно до обчислення нового відсотка грошового забезпечення. Головним управлінням надано відповідь щодо відсутності підстав для проведення зазначеного перерахунку, оскільки пенсію ОСОБА_1 призначено 12.10.2019 відповідно до п. «б ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі документів скерованих уповноваженим органом. Відповідач зазначає, що підстави та обставини щодо пенсійного забезпечення позивача на час подачі вищезазначеної заяви не змінились. Окрім того, додаткові документи до заяви позивачем не надано. По суті представник позивача фактично оскаржує розмір призначеної пенсії. Повідомляє, що Львівським обласним військовим комісаріатом 21.10.2019 № уч-57091 скеровано документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , зокрема подання, грошовий атестат, заява позивача. Як вбачається з подання про призначення пенсії на час звільнення зі служби 11.10.2019 вислуга років для призначення пенсії ОСОБА_1 складає 19 років 10 місяців 06 днів. З даним поданням позивач був ознайомлений. Зазначене подання та дії ЛОВК не оскаржував. Звертає увагу суду, що у поданні не зазначено наявність календарної та пільгової вислуги для призначення пенсії. Окрім того, в зазначеному поданні зазначено наявність страхового стажу на 11 жовтня 2019 року, який заповнюється для призначення пенсії згідно з пунктом «б» ст. 12 Закону -2262. Отже, зазначене подання складено та скеровано для призначення позивачу пенсії відповідно до п. «б» ст. 12 Закону - 2262. Зазначене подання та документи скеровані уповноваженим органом для призначення пенсії, позивачем не оскаржувалось. Отже, на час звільнення зі служби позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років на загальних підставах відповідно до п.п. а ч. 1 ст.12 Закону 2262. Зарахування вислугу років у пільговому обчислені для призначення пенсії за вислугу років дана стаття не передбачає. З врахуванням наведеного Львівським обласним військовим комісаріатом скеровано подання для призначення пенсії ОСОБА_1 згідно п. «б» ст. 12 Закону -2262. Отже, Головне управління Пенсійного фронду України у Львівській області не мало правових підстав для не призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону - 2262 на підставі документів скерованих уповноваженим на це органом. Стверджує, що позивач не мав на час звільнення необхідної календарної вислуги років, а саме 24 календарних років та 6 місяців і більше, тому позивачу було призначено пенсію відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону 2262-ХП, про що свідчить подання про призначення пенсії та розрахунок вислуги років. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд на підставі заяв по суті справи, якими згідно ч.3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, є позов та відзив, та поданих сторонами доказів

встановив:
ОСОБА_1 згідно з послужним списком призваний 22.12.1992 на військову службу із якої звільнено в запас Збройних Сил України 11.11.1994.

30.12.1997 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом до Прикордонних військ України де він проходив військову службу у тому числі у подальшому у Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського та старшинського складу до 21.02.2013 року.

Наказом начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 18.02.2013 № 37-ос1 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби та звільнено прапорщика ОСОБА_1 з військової служби через сімейні обставини в запас та наказом начальника цього ж загону від 21.02.2013 № 41 ос 1 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення.

Відповідно до архівного витягу із наказу начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 18.02.2013 № 37-ос 1 вислуга років військової служби ОСОБА_1 станом на 21.02.2013 становила в календарному обчисленні 17 років 00 місяців 10 днів, пільгова вислуга років 07 років 04 місяці 14 днів, що разом становить вислугу військової служби 24 роки 04 місяці 24 дні.

Згідно інформації відображеної у витягу із послужного списку 15.12.2016 ОСОБА_1 повторно прийнято на військову службу за контрактом до Збройних Сил України.

Відповідно до витягу із наказу командира 355 навчального механізованого полку від 09.10.2019 № 103-РС прапорщика ОСОБА_1 звільнено в запас Збройних Сил України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2019 № 241 виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Календарна вислуга років ОСОБА_1 на час повторного звільнення із військової служби станом на 11.10.2019 відповідно до наказу від 11.10.2019 № 241 становить 19 років 10 місяців 06 днів, а із огляду на розрахунок вислуги років страховий (трудовий стаж) становить 27 років 04 місяці 11 днів.

Відповідно до протоколу від 12.10.2019 за пенсійною справою , відповідачем призначено позивачеві пенсію за вислугу років у розмірі 52% грошового забезпечення, вислуга років 27 (календ.19.8).

Отже ОСОБА_1 із 12.10.2019 призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Далі Закон № 2262), тобто по змішаному стажу.

На заяву представника ОСОБА_1 від 01.07.2021, щодо перерахунку та виплатити з часу набуття права на пенсію за вислугу років із 12.10.2019 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262 з урахуванням вислуги військової служби ОСОБА_1 27 років 02 місяці 20 днів в розмірі 70 % відповідного грошового забезпечення з відрахуванням раніше проведених виплат Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 03.08.2021 № 10170-8870/К-52/8-1300/21 у перерахунку протиправно відмовило, мотивуючи таку відмову, відсутністю у ОСОБА_1 необхідної календарної вислуги років військової служби.

Позивач вважає дії вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в частині відмови та неврахування при призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії за вислугу років загальної його вислуги років з урахуванням обчислення такої у пільговому порядку протиправними, що призвело до порушення його майнових прав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Нормами ст..ст.1, 3 та 8 Конституції закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю України, яка є соціальною та правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 46 Основного Закону також встановлено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до стст.22, 64 Конституції право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією.

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде вже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією право особи на соціальний захист гарантується в першу чергу ст.46, а право на судовий захист ст.ст.55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови в розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи незадоволення таких вимог, а також періоду, протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) щодо фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані із соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду в указаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу з боку держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Верховна Рада може змінити закон лише виключно законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Оскільки предметом позову у справі є протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні, перерахунку та виплаті із 12.10.2019 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які вчинені за наслідками розгляду заяви представника позивача від 01.07.2021 про перерахунок та виплату пенсії за вислугу років та позивачеві відмовлено листом від 03.08.2021, строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262 (далі - Закон №2262).

Вказаний Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом «б» частини 1 ст. 13 Закону № 2262 встановлено, що пенсія за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба призначаються в таких розмірах: за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Відповідно до пункту «а» частини 1 ст. 13 Закону № 2262, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12) пенсії призначаються у розмірі: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Положеннями чинного законодавства набуття особою права на пенсію за вислугою років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги, оскільки його положеннями чітко передбачено, що вислуга років у пільговому обчисленні також підлягає зарахуванню до вислуги років для призначення пенсії.

Статтею 17-1 Закону № 2262 встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону № 2252 особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Державній прикордонній службі.

Згідно з підпунктом «в» пункту 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця час служби на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугою років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

Судом встановлено, що окремі періоди військової служби ОСОБА_1 в Прикордонних військах України та Державній прикордонній службі України зараховано в пільговому порядку, що підтверджується витягом із наказу начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 18.02.2013 № 37-ос 1, відповідно до якого, вислуга років військової служби ОСОБА_1 станом на 21.02.2013 вже становила в календарному обчисленні 17 років 00 місяців 10 днів, пільгова вислуга років 07 років 04 місяці 14 днів, що разом становило вислугу років військової служби 24 роки 04 місяці 24 дні.

Таким чином, відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262, Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262 враховується саме пільгова вислуга років. При цьому положеннями Закону № 2262 не встановлено виключень того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватись до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.

Станом на день повторного звільнення з військової служби 11.10.2019 вислуга років військової служби ОСОБА_1 становила 27 років 02 місяці 20 днів в пільговому обчисленні, відтак із часу звільнення позивач набув права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 у розмірі 70 % грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.

Верховний Суд у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а, від 20 січня 2021 року у справі №620/509/19 викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Водночас Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону N 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон N2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (постанова від 14.04.2021 у справі №480/4241/18) підтримала правову позицію, викладену у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом N2262-XII календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393 та з метою забезпечення єдності та сталості судової практики відступила від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №161/4876/17, від 15.08.2019 у справі №281/459/17, від 27.03.2020 у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ.

Об`єднана палата Верховного Суду у вказаній справі № 805/3923/18-а, з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону N 2262 у частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, відступила від раніше ухвалених правових висновків Верховного Суду та сформувала правові висновки щодо застосування норм права, відповідно до яких визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме вислуга років обчислена у пільговому порядку.

Аналогічні правові висновки щодо застосування ст. ст. 12, 17, 17-1 Закону № 2262 у подібних спірних правовідносинах щодо наявності у осіб, на яких поширюється дія вказаного Закону права на пенсію за вислугою років з урахуванням пільгового (кратного) обрахунку вислуги років для призначення пенсії обчисленої (вислуги) відповідно до Порядку № 393 викладено у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 750/9775/16-а, від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, від 10.03.2021 у справі № 812/1100/17, від 16.03.2021 у справі № 826/16811/18 та від 14.04.2021 по справі № 480/4241/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають врахуванню при розгляді даної справи.

Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду (постанова від 14.04.2021 у справі №480/4241/18) зробив наступні правові висновки:

1. В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

2. Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду відступає від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018р. у справі №161/4876/17, від 15.08.2019р. у справі №281/459/17, від 27.03.2020р. у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорваті») (Trgo v. Croatia), щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених приписів нормативно-правових актів, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні, перерахунку та виплаті із 12.10.2019 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають оскільки позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. 1, 2, 5,19, 20, 241-246, 263 , суд, -

ухвалив:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні, перерахунку та виплаті із 12.10.2019 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (м. Львів, вул. Митрополита Андрея 10, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із 12.10.2019 у розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення, здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених коштів.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 29.04.2022р.

Суддя Коморний О.І.