Справа № 380/9499/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9499/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, що є територіальним органом Центрального органу влади Укртрансбезпеки про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (Відповідач-1), Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Відповідач-2), в якому із урахуванням позовної заяви від 21 липня 2021 року просить:

- в судове засідання викликати свідком водія ОСОБА_2 (прописаний АДРЕСА_1 , а фактично проживає в АДРЕСА_2 );

- дії суб`єкта владних повноважень, центрального органу виконавчої влади - Державної служби України з безпеки на транспорті щодо організації, проведення габаритно-вагового контролю, його документального оформлення, організації притягнення до відповідальності суб`єктів господарської діяльності та дії суб`єкта владних повноважень Укртрансбезпеки, в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо організації, проведення габаритно-вагового контролю, його документального оформлення, «розгляду» наслідків габаритно-вагового контролю, винесення завершальної постанови в/о М. Харій про стягнення 17000,00 грн визнати протиправними;

- постанову в/о начальника Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки М. Харій № 214393 від 18 травня 2021 року про стягнення з мене 17000,00 грн скасувати;

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (, 01135, м. Київ, п-т. Перемоги, буд. 14) за рахунок його бюджетних асигнувань в мою користь судові витрати по сплаті судового збору, витрати на правову допомогу, тощо…

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 березня 2021 року (опівночі) належний йому автомобіль марки МАN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом, під керуванням водія ОСОБА_2 був зупинений працівниками Укртрансбезпеки на 434 км дороги Київ-Чоп (Рівненська область). Там же відразу відбулося зважування вантажу та автомобіля. За результатами зважування «виявлено порушення нормативного навантаження на одну з трьох осей автомобіля», що відображено в акті № 1050275 від 19 березня 2021 року. Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 214393 від 18 травня 2021 року, винесеною в.о. начальника Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Михайлом Харієм позивача притягнуто до відповідальності, передбаченої абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Позивач не погоджується з діями Державної служби України з безпеки на транспорті та Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, а також постановою Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, уважає їх протиправними з наступних підстав:

- талон, акт та довідка про результати габаритно-вагового контролю складені з порушенням вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Постанова № 879). Процедура здійснення такого контролю не дотримана. Відсутні визначення загальної маси з додаванням власної маси транспортного засобу та маси вантажу. Не визначено вагове навантаження на кожну з чотирьох осей автомобіля. Не визначено чи це попередній контроль або ж точний. Не зазначено який це пункт контролю - пересуваний чи стаціонарний, а також його придатність до зважування.

- з порушенням вимог пункту 24 постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі - Порядок № 1567) акти, складені відповідачем, не зареєстровані в журналі обліку, інакше вони були б згадані в оскаржуваній постанові;

- талон, у якому зафіксовано вагові показники навантажень на окремі напівосі та загальну масу автомобіля, не містить ніяких реквізитів зважувального засобу, які б дали змогу його ідентифікувати. Крім того, зазначений талон не містить підписів ні особи, яка проводила зважування, ні водія автомобіля, який було зважено, в ньому відсутня інформація про марку та модель автомобіля, який зважували. Оформлений таким чином талон, не може вважатися документом, що має юридичну силу. Талон не може вважатися допустимим та достовірним доказом реальної ваги транспортного засобу позивача та навантажень на окремі осі. Інші докази, а саме акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 18.05.2021, довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 18.05.2021 є похідними, оскільки їх складено на підставі даних (вагових параметрів), зазначених у вищевказаному талоні. Жодний із зазначених документів не підписаний водієм транспортного засобу, який під час зважування перебував в автомобілі, що рухався по платформах ваг, а тому водій не міг на дисплеї вагового обладнання бачити результати зважування. Хто виконував функції оператора вагового комплексу зі змісту талона не видно, що є порушенням Порядку № 1567;

- транспортний засіб позивача разом з вантажем мав фактичну повну масу 36,22 т при нормативно допустимій масі 40,00 т. Тобто, перевищення загальної маси виявлено не було. При цьому в талоні та в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю вказано осьові навантаження на 3 осі. Натомість з пункту 9 акту слідує, що є таких же чотири відстані, що свідчить про наявність чотирьох осей. Осьове навантаження на якусь із чотирьох осей так і не визначено, що позбавляє можливості встановити фактичне навантаження на кожну з них. Та і нормативне навантаження на чотири осі не визначено, що свідчить про те, що особа, яка здійснювала габаритно-ваговий контроль, вважала тільки три осі автомобіля одиночними. Але якщо по відстанях наявні таки чотири осі, то і в талоні та акті повинна бути відображена здвоєність осей, що унеможливлює встановлення порушення позивачем пункту 22.5 Правил дорожнього руху та статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Не було ніяких відміток про вагове порушення і в дорожньому листі, що свідчить про його відсутність через не дотримання процедури оформлення акту (порушення вимог абзацу 2 пункту 21 Порядку № 1567;

- посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки М. Харій не наділений повноваженнями накладати адміністративно-господарські санкції у порядку статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- належним доказом підставності притягнення позивача до адміністративно- господарської відповідальності за статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинна попередньо слугувати постанова про притягнення до адміністративної відповідальності водія транспортного засобу ОСОБА_2 ;

- з порушенням пункту 26 Порядку № 1567 справа про притягнення до адміністративно-господарської діяльності розглянута без участі позивача.

На підставі викладеного позивач уважає, що відповідач та його посадові особи, приймаючи оскаржувану постанову, діяли не на підставі повноважень та не у спосіб, визначений законом, а тому просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 відзиву на позовну заяву не подав. Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача здійснювався технічними засобами, що пройшли повірку, мають відповідне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки у зв`язку із чим є придатними до застосування. Викладені позивачем у позовній заяві пункти 15, 16, 22 Порядку № 879 зазначені у редакції, яка не була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а пункт 17 взагалі виключений.

Відповідач-2 зазначає, що жодний нормативно-правовий акт не містить вимоги вказувати в акті, довідці чи іншому документі, виданому на підставі здійснення зважування, реквізити ваг, якими таке зважування здійснювалося. У талоні зважування зазначено номерний знак транспортного засобу щодо якого проводилося зважування, тому він є належним доказом. Бланк постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу є додатком № 5 до Порядку № 1567. Тобто, форма постанови є нормативно визначена та не містить реквізитів, де потрібно було б вказувати номер акту. Це свідчить про те, що посилання на номер акта є необов`язковим. Акт, на підставі якого винесена оскаржувана постанова, належним чином зареєстрований у журналі обліку.

Відповідач-2 зауважує, що твердження позивача про те, що у разі наявності чотирьох відстаней між колесами їх належить трактувати як чотири одиничні осі не відповідає нормам чинного законодавства. Як вбачається із чеку зважування, третя та четверта відстані становили 1,42 м та 1,46 м, що вказує на те, що третю та четверту осі належить вважати здвоєними відповідно до абзацу 2 пункту 22.5 Правил дорожнього руху. Крім того, ваги пройшли у встановленому порядку повірку, що підтверджує їх справність. Чек зважування формується автоматично, що унеможливлює вплив посадових осіб Укртрансбезпеки на результати зважування.

Відповідач-2 звертає увагу на те, що дорожній лист - це документ, який може мати саме водій. У випадку відсутності дорожнього листа жодні відмітки на ньому не можуть проставлятися. Вказує, що результати зважування транспортного засобу є належною підставою для віднесення транспортного засобу до категорії великовагових. Наголошує, що М. Харій є належним суб`єктом винесення оскаржуваної постанови. Закон України «Про автомобільний транспорт» є спеціальним нормативно-правовим актом стосовно Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з чим особа притягається до відповідальності у порядку цього Закону, а не Кодексу. Позивача було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 22 квітня 2021 року, трек номер 046. Згідно трекінгу поштового відправлення АТ «Укрпошта» від 22 квітня 2021 року за трек-номером 046 лист-повідомлення про розгляд справи позивач отримав 24 квітня 2021 року, тобто завчасно до розгляду справи, який відбувся 18 травня 2021 року.

Відповідач-2 підсумовує, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням норм матеріального права та відповідно до процедури, передбаченої Порядком № 1567.

У зв`язку з викладеним просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 16 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 19 липня 2021 року позивачу продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви в частині зазначення у позовній заяві відповідачів відповідно до змісту заявлених позовних вимог.

Ухвалою судді від 15 вересня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. У задоволенні клопотання позивача про виклик свідка у судове засідання відмовлено. Витребувано у Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки докази повідомлення позивача про розгляд справи щодо накладення на нього адміністративно-господарського штрафу.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

19 березня 2021 року о 01 год. 00 хв. посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на 434 км. автомобільної дороги Київ - Чоп, Рівненська область на підставі направлення на перевірку від 12 березня 2021 року № 009176 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом транспортним засобом марки МАN, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт № 259668, яким встановлено порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху України, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»: внутрішні автомобільні перевезення вантажу виконувалися транспортним засобом з перевищенням вагових обмежень, а саме осьове навантаження на одиночну вісь становить 12.12 т при допустимому 11,00 т, відсутній дозвіл на участь в дорожньому русі великовагових транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Також за результатами перевірки транспортного засобу марки МАN, номерний знак НОМЕР_1 посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено:

- довідку № 050298 від 19 березня 2021 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю відповідно до якої навантаження на осі (тонн): 1) 6,75; 2) 12,12; 3) 17,35; повна маса транспортного засобу: 36,22 т;

- акт № 0050275 від 19 березня 2021 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (нормативно допустима маса - 40,00 т, фактична - 36,22 т, відстані між осями: 4,12 м, 4,45 м, 1,12 м, 1,46 м, нормативно допустиме особове навантаження: 11,00 т, 11,00 т, 22,00 т, фактичне: 6,75 т, 12,12 т, 17,35 т;

- розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 0275 від 19 березня 2021 року відповідно до якого нараховано плату за проїзд у розмірі 88,29 євро.

18 травня 2021 року В.о. начальника Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Михайло Харій, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 214393, якою постановив стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (автомобіль марки МАN, номерний знак НОМЕР_1 ) адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 гривень за порушення: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Уважаючи дії Державної служби України з безпеки на транспорті та Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо організації, проведення габаритно-вагового контролю, його документального оформлення, організації притягнення до відповідальності суб`єктів господарської діяльності, «розгляду» наслідків габаритно-вагового контролю, а також постанову Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 18 травня 2021 року № 214393 про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності дій відповідачів в частині проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача, а також постанови Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 18 травня 2021 року № 214393 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг, визначає Закон України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року № 2862-ІV (далі - Закон № 2862-ІV).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі - Закон № 3353-ХІІ).

Окрім цього, спірні правовідносини регламентовані Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року (далі - Правила № 30), Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року (далі - Порядок № 879), Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103) визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Так, Укртрансбезпека відповідно до підпунктів 2, 15 пункту 5 Положення № 103 відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Західному міжрегіональному управлінню Укртрансбезпеки надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону № 3353-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

За приписами частини другої статті 29 Закону № 3353-ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Статтею 33 Закону України № 2862-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до пункту 3 Правил № 30 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до підпунктів 2 - 5 пункту 2 Порядку № 879 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;

- великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;

- габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;

- дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За змістом пунктів 15 - 16-1 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).

Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно з абзацом першим пункту 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 22 Порядку № 879).

Пунктом 23 Порядку № 879 передбачено, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

За змістом пунктів 26, 27 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Пунктом 31-1 Порядку № 879 передбачено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

За приписами абзацу 1 пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У свою чергу згідно з абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ дозволяє дійти висновку, що підставою для застосування до автомобільного перевізника штрафу, передбаченого цією нормою, є перевищення ним встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Суд встановив, що в акті перевірки № 259668 від 19 березня 2021 року зафіксовано, що осьове навантаження на одиночну вісь транспортного засобу марки МАN, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, становить 12.12 т.

Відповідно до пункту 3 Правил № 30 транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо, зокрема, осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

У пункті 22.5 Правил дорожнього руху визначено, що нормативно допустиме значення на одиночну вісь транспортного засобу становить 11 т.

Таким чином, транспортний засіб позивача на момент проведення перевірки перевищував вагові обмеження понад 10% відсотків, а тому відповідно до вимог частини четвертої статті 48 Закону № 2344-III обов`язковими документами для здійснення внутрішніх перевезень, які повинен був мати позивач, також були: дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України або ж документ про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Втім, як підтверджується матеріалами справи, дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України або ж документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів позивач під час перевірки не надав.

За таких обставин суд доходить висновку що оскаржуваною постановою Західне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки правомірно застосувало до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн на підставі абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Щодо покликань позивача на порушення відповідачами порядку здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу суд зазначає таке.

Вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю визначені Порядком № 879.

Згідно з пунктами 7-10 Порядку № 879 місце розташування стаціонарного пункту та схема організації дорожнього руху під час під`їзду до пункту та виїзду з нього визначаються Укртрансбезпекою та її територіальними органами і погоджуються з власниками автомобільних доріг та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

У темну пору доби місце здійснення габаритно-вагового контролю повинне бути освітленим.

У стаціонарних пунктах, розташованих на автомобільних дорогах загального користування, встановлюється цілодобовий режим роботи. Режим роботи стаціонарних пунктів, розташованих у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків, відповідає режиму роботи таких об`єктів.

Місце заїзду до зони стаціонарного пункту та місце виїзду з неї облаштовуються перехідно-швидкісними смугами, параметри яких відповідають визначеним для даної категорії дороги, а також стоянками для транспортних засобів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Відповідно до пунктів 12-13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Суд встановив, що зважування транспортного засобу позивача проводилося вагами автомобільними для зважування в русі ВА-20 К-023 № 013, виробник фірма «МЕЛОПТ», призначення - для вимірювання маси в русі.

Ваги пройшли у встановленому порядку повірку 08 липня 2020 року, що підтверджується додатком Д до Свідоцтва про державну метрологічну атестацію № 187 від 13 жовтня 2009 року та є придатними до використання.

Отже, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача здійснювався технічними засобами, що пройшли повірку, мають відповідне свідоцтво та є придатними до використання.

У довідці № 050298 від 19 березня 2021 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю у рядку « 1. Найменування, місце розташування пункту габаритно-вагового контролю» зазначено, що це стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (СП ГВК), автодорога Київ-Чоп, 434 км.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачами не зазначено пункту контролю (пересувний/стаціонарний), а також його придатність до зважування є безпідставними, тому суд їх відхиляє.

Щодо посилань позивача на те, що талон зважування не містить підписів ні особи, яка проводила зважування, ні водія автомобіля, який було зважено, в ньому відсутня інформація про марку та модель автомобіля, який зважували, а також реквізити зважувального засобу, суд зазначає, що такі вимоги до талона зважування транспортного засобу не визначені чинним законодавством, натомість позивач не зазначає нормативно-правовий акт, якому, на його думку, не відповідає талон зважування. Суд враховує, що талон зважування формується в автоматичному режимі, містить дату та час зважування, державний номер транспортного засобу, який зважувався, режим зважування.

Суд відзначає, що посадова особа перед початком зважування вводить реєстраційний номер транспортного засобу. Дані з талону переносяться в довідку, акт та розрахунок, які в свою чергу підписуються посадовими особами. Жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язковість підпису на талоні, а сама відсутність такого підпису не спростовує даних, отриманих за результатами зважування.

Таким чином, доводи позивача про те, що оформлений таким чином талон, не може вважатися документом, що має юридичну силу є безпідставними, а тому суд їх відхиляє.

Доводи позивача про те, що з порушенням вимог пункту 24 Порядку № 1567 акти, складені відповідачем, не зареєстровані в журналі обліку, інакше вони були б згадані в оскаржуваній постанові, суд оцінює критично, оскільки такі є доводи є лише припущеннями.

Форма постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу наведена в Додатку 5 до Порядку № 1567. Вимог щодо зазначення реквізитів актів, складених посадовими особами Укртрансбезпеки, вказана форма не містить. Отже, посилання на будь-які акти посадових осіб Укртрансбезпеки у постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу не є обов`язковим.

Щодо покликання позивача на те, що транспортний засіб, який перевірявся, мав чотири осі і навантаження на одну з них не зазначено, суд враховує таке.

Відповідно до абзацу другого пункту 22.5 Правил дорожнього руху осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Як слідує зі змісту талону зважування від 19 березня 2021 року третя та четверта відстані транспортного засобу позивача, який перевірявся, становили 1,42 м та 1,46 м. Наведене вказує на те, що третю та четверту осі належить уважати здвоєними відповідно до абзацу другого пункту 22.5 Правил дорожнього руху. Тому твердження позивача у цій частині суд відхиляє.

Відповідно до абзацу другого пункту 21 Порядку № 1567 про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

В акті № 259668 від 19 березня 2021 року вказано про відсутність у водія дорожнього листа під час проведення перевірки, що відповідно унеможливлює внесення будь-яких записів до нього. Тому твердження позивача про порушення відповідачем-2 абзацу другого пункту 21 Порядку № 1567 є безпідставними.

Щодо аргументів позивача про те, що посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки М. Харій не наділений повноваженнями накладати адміністративно-господарські санкції у порядку статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 60 Закону № 2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади.

В той же час абзацом першим пункту 8 Положення № 103 передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно із абзацом другим пункту 27 Порядку № 1567 за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу виніс В.о. начальника Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Михайло Харій, який в силу зазначених вище норм законодавства є уповноваженою посадовою територіального органу Укртрансбезпеки на її винесення.

Твердження позивача про те, що належним доказом підставності притягнення його до адміністративно-господарської відповідальності за статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинна попередньо слугувати постанова про притягнення до адміністративної відповідальності водія транспортного засобу ОСОБА_2 суд оцінює критично, оскільки відповідальності за статтею 60 вказаного Закону підлягає автомобільний перевізник.

Диспозиція ж статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не визначає обов`язковою умовою для притягнення автомобільного перевізника до адміністративно-господарської відповідальності за вказане у ній порушення накладення адміністративного стягнення на водія транспортного засобу.

Щодо аргументів позивача про те, що з порушенням пункту 26 Порядку № 1567 справа про притягнення до адміністративно-господарської діяльності розглянута без його участі суд враховує наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 25 Порядку справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Відповідно до пункту 27 Порядку у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно до абзацу першого пункту 29 Порядку копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі суб`єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом з повідомленням.

Отже, розгляд справи про порушення за відсутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання можливий лише у разі належного сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи, а засобами сповіщення суб`єкта господарювання про розгляд справи про порушення визначено розписку чи рекомендований лист із повідомленням.

Як слідує з матеріалів справи відповідач-2 листом № 27673/25./24 від 15 квітня 2021 року «Про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства» повідомив позивача про те, що 18 травня 2021 року з 10:00 год. до 13:00 год за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Зубра, вул. Б. Хмельницького, 144, 3-й поверх, 2-й кабінет відбудеться розгляд справи № 796 про порушення законодавства про автомобільний транспорт (дата проведення перевірки - 19 березня 2021 року; місце проведення перевірки - Рівненська область; проведено перевірку транспортного засобу марки МАN, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; складено акт перевірки № 259668).

Зазначеного листа-повідомлення відповідач відправив позивачу на його адресу рекомендованим повідомленням про вручення (номер відправлення 046).

Згідно даних відстеження АТ «Укрпошта» (трек-номер 046) листа-повідомлення про розгляд справи про порушення позивач отримав особисто 24 квітня 2021 року.

Таким чином, позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про порушення та мав можливість прибути до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, висловити заперечення, подати докази на спростування висновків акту перевірки або ж надати відповідну заяву про відкладення розгляду справи, з урахуванням двомісячного терміну її розгляду.

Суд відзначає, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 820/4810/17.

З урахуванням викладеного вище суд доходить висновку, що аргументи позивача про протиправність дій Державної служби України з безпеки на транспорті та Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки щодо організації, проведення габаритно-вагового контролю, його документального оформлення, організації притягнення до відповідальності суб`єктів господарської діяльності, «розгляду» наслідків габаритно-вагового контролю, а також постанови Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 18 травня 2021 року № 214393 про застосування адміністративно-господарського штрафу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувані дії та рішення відповідачів відповідають критеріям, які визначені частиною другою статті 2 КАС України, тому підстави для визнання їх протиправними (а рішення - також скасування) відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Перемоги, 14, м. Київ, 03135), Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, що є територіальним органом Центрального органу влади Укртрансбезпеки (вул. Богдана Хмельницького, 144, с. Зубра, Пустомитівський район, Львівська область, 81135) про визнання протиправними дій та скасування постанови - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 29 квітня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.