Справа № 600/7359/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/7359/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи із заробітної плати нарахованої за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 18.06.1986 року по 30.06.1986 року та виплаченої у липні-місяці 1986 року у розмірі 437,39 грн., у серпні-місяці 1986 року 31,63 грн., загальна сума якої складає 469,02 грн відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.09.2021 року, оформленого листом від 20.09.2021 року №2400-1705-8/32998;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи із заробітної плати нарахованої за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 18.06.1986 року по 30.06.1986 року та виплаченої у липні-місяці 1986 року у розмірі 437, 39 грн., у серпні-місяці 1986 року 31, 63 грн., загальна сума якої складає 469, 02 грн., відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.09.2021 року, оформленого листом від 20.09.2021 року №2400-1705-8/32998.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є одержувачем пенсії за віком, призначеної зі зниженням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Вважає, що він має право на перерахунок пенсії з 01 вересня 2021 року із врахуванням заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, починаючи з 18 червня 1986 року по 30 червня 1986 року, обчисливши розмір пенсії відповідно до частини першої статті 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі-Закон №1058-IV). Позивач звертався до відповідача із відповідною заявою, за результатами розгляду якої відповідач відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку пенсії. Проте, позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у здійсненні перерахунку його пенсії із врахуванням заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, починаючи з 18 червня 1986 року по 30 червня 1986 року, обчисливши розмір пенсії відповідно до частини першої статті 27 Закону №1058-IV.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон 796-XII) призначення та виплата пенсій особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться за нормами Закону №1058-IV і цього Закону. Статтею 57 Закону №796 передбачено, що визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії здійснюється відповідно до Закону №1058-IV. У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону №1058-IV за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення. Таким чином, спеціальним Законом 796-XII визначено, що за бажанням пенсіонера для обчислення пенсії може бути врахований заробіток, отриманий за період роботи на територіях радіоактивного забруднення, лише у випадку обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV. Відповідач також зазначив, що відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1058-IV розмiр пенсії за віком визначається за формулою: П=Зп х Кс, де: П - розмiр пенсії; Зп - заробітна плата застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 Закону №1058-IV, з якої обчислюються пенсiя, а Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 Закону № 1058-IV. Отже, частина перша статті 27 Закону №1058-IV не передбачає обчислення розміру пенсії виходячи з заробітної плати за 1 місяць. А право на обчислення пенсії із заробітку, отриманого за роботу в зоні відчуження має місце виключно у разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону №1058-IV. Таким чином, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та учасниками справи не заперечується, що позивач приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 18 червня 1986 року по 30 червня 1986 року на посаді водія у ВАТ Дністрогесбуд, тобто є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році ІІ категорії, має посвідчення серії НОМЕР_1 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком.

З листа Головного управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 20 вересня 2021 року №2400-1705-8/32998 вбачається, що за результатами розгляду заяви позивача від 06 вересня 2021 року щодо перерахунку пенсії повідомлено про те, що частиною першою статті 27 Закону №1058-IV не передбачено можливості обчислення розміру пенсії виходячи із заробітної плати за 1 місяць.

При цьому у названому листі вказано, що відповідно до статті 55 Закону 796-XII призначення та виплата пенсій особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться за нормами Закону №1058-IV і цього Закону. Пільги по обчисленню середньомісячного заробітку для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС визначено статтею 57 Закону №796, згідно з якою обчислення середньомісячного заробітку здійснюється відповідно до Закону №1058-IV. Нормами Закону №1058-IV та Закону 796-XII не передбачено можливості обчислення розміру пенсії виходячи із заробітку за роботу у зоні відчуження відповідно до частини першої статті 27 Закону №1058-IV.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII у редакції на час виникнення спірних відносин).

Згідно статті 1 Закону № 796-XII цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 49 Закону № 796-XII визначено, що пенсії особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно частини першої статті 57 Закону №796-XII визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV у редакції на час виникнення спірних відносин) розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп ? Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно частини другої статті 27 Закону №1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 796-XII у разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Отже, зазначена правова норма надає особі, яка звертається за призначенням пенсії обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, зокрема, ті, які встановлені загальним Законом №1058-IV або ж спеціальним Законом № 796-XII.

Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №676/5258/16а звернув увагу, що за змістом статті 57 Закону №796-XII перша-третя частини мають загальний характер і стосуються усіх громадян, на яких поширюється дія цього Закону, та усіх видів пенсій. Водночас, лише частина 4 і 5 цієї статті стосуються особливостей обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 07 липня 2015 року (справа № 21-727а15).

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку на території радіоактивного забруднення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210 у редакції на час виникнення спірних відносин).

Так, згідно підпункту 4 пункту 3 Порядку № 1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Частиною четвертою статті 15 Закону № 796-XII встановлено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за змістом пункту 2.10 розділу ІІ «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року № 1566/11846 (далі Порядок №22-1), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» передбачено, зокрема, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.7 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Отже, обчислення пенсій особам, які пропрацювали у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, може здійснюватися на підставі довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 травня 2020 року у справі № 607/6563/16-а та 28 січня 2021 року у справі № 161/12091/16-а.

Крім цього, вказаними вище нормами передбачено, що за результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії, орган пенсійного фонду повинен прийняти одне із рішень-про перерахунок пенсії або відмову в перерахунку. При цьому законодавцем визначено строки розгляду такої заяви та повідомлення пенсіонера про результати розгляду останньої.

З матеріалів справи вбачається та учасниками справи не заперечується, що позивач приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 18 червня 1986 року по 30 червня 1986 року на посаді водія у ВАТ Дністрогесбуд, а в довідці від 06 вересня 2021 року №311, виданої архівним відділом Новодністровської міської ради, зазначена заробітна плата позивача у період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ВАТ Дністрогесбуд за липень та за серпень 1986 року, розмір якої позивач і хоче щоб був урахований при перерахунку пенсії.

Згідно матеріалів справи, на звернення позивача щодо перерахунку пенсії відповідач повідомив листом від 20 вересня 2021 року №2400-1705-8/32998, що частиною першою статті 27 Закону №1058-IV не передбачено можливості обчислення розміру пенсії виходячи із заробітної плати за 1 місяць.

Проте, зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про помилковість позиції відповідача, наведеної у листі від 20 вересня 2021 року №2400-1705-8/32998, наданого позивачу на його заяву від 06 вересня 2021 року щодо перерахунку пенсії.

Разом з цим суд звертає увагу на те, що у вказаному листі не наведено жодних підстав щодо неможливості здійснити перерахунок пенсії позивачу саме у зв`язку із довідкою від 06 вересня 2021 року №311 про заробітну плату позивача за липень та за серпень 1986 року, тобто лист не містить такої відмови в перерахунку пенсії позивачу як невідповідність довідки про заробітну плату, зокрема, встановленій формі.

Указаній довідці жодної оцінки відповідачем не надано.

Викладене дає суду підстави вважати передчасними висновки відповідача про відсутність у позивача права на перерахунок пенсії, виходячи із заробітної плати нарахованої за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 18.06.1986 року по 30.06.1986 року та виплаченої у липні та серпні 1986 року відповідно до частини першої статті 27 Закону №1058-IV, про що він і просить.

При цьому з наявних у справі матеріалів не вбачається прийняття відповідачем за результатом розгляду заяви позивача від 06 вересня 2021 року щодо перерахунку пенсії саме рішення про відмову у цьому. Натомість лист від 20 вересня 2021 року №2400-1705-8/32998 носить суто інформативний характер із наведенням норм пенсійного законодавства та висновком пенсійного органу про те, що частиною першою статті 27 Закону №1058-IV не передбачено можливості обчислення розміру пенсії виходячи із заробітної плати за 1 місяць.

Отже, на переконання суду, в даному випадку, наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності органу пенсійного фонду щодо нерозгляду заяви позивача по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема, функції щодо перерахунку пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі N 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі N 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі N 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі N 2040/6320/18.

Пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього розглянути заяву позивача від 06 вересня 2021 року про перерахунок пенсії та прийняти рішення, з врахуванням висновків викладених у цьому судовому рішенні.

Наведене узгоджується, зокрема, з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду у постанові від 26 серпня 2021 року у справі №240/19992/20 з подібних правовідносин.

Стосовно ефективності вказаного вище способу захисту варто зазначити, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд і зазначати будь-яку підставу для відмови. Втім, наведених обставин не встановлено, а оцінка судом правомірності оскаржуваного рішення (дій, бездіяльності) стосувалася лише тих мотивів, які наведено у ньому.

Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.

Натомість доводи відзиву не свідчать про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення (дій, бездіяльності).

Відповідно до положень частин першої, третьої, сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд, серед іншого, стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 5000,00 грн.

У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Радамовським М.М. (далі - Виконавець) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) 06 вересня 2021 року було укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (далі - Договір).

На підставі вказаного вище Договору адвокатом Радамовським М.М. 06 вересня 2021 року видано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СЕ №1028653 на представництво інтересів позивача в Чернівецькому окружному адміністративному суді.

Відповідно до звіту (акту) про надані послуги у зв`язку із розглядом судової справи, складеного 12 грудня 2021 року і підписаним адвокатом Радамовським М.М. та позивачем останньому надано правничу допомогу на суму 5000 грн за такі послуги:

- юридична консультація клієнта, укладання та підписання сторонами договору 1 година;

- підготовка запитів щодо витребування архівних копій документів 1 година;

- додаткова юридична консультація клієнта 30 хвилин;

- вивчення судової практики, робота по підготовці позову, виготовлення копій документів додатків до позову, формування позову та направлення позову до суду через поштове відділення 4 години.

Як вбачається з прибуткового ордеру від 12 грудня 2021 року, адвокатом Радамовським М.М. отримано від ОСОБА_1 гонорар у сумі 5000 грн за надання професійної правничої (правової) допомоги.

Проаналізувавши вказані документи та враховуючи наведені вище норми процесуального права, суд вважає, що такими підтверджується сплата позивачем адвокату витрат на суму 5000 грн за надання професійної правничої допомоги у цій справі.

Крім цього, суд вважає, що довідка адвоката Радамовського М.М. про отримання ним від позивача гонорару в сумі 5000 грн є належним доказом сплати понесених позивачем витрат на правову допомогу з огляду на таке.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 квітня 2020 року (справа №727/4597/19), відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підстави для висновку, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Разом з цим, статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вказав, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Поряд з цим, суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат необхідно виходити з критерію розумності їхнього розміру.

У цій справі суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із такого:

- позовні вимоги підлягають частковому задоволенню;

- дана справа відноситься до справ незначної складності;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- позов носить немайновий характер;

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;

- по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №545/2432/16-а, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Крім цього, як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі №200/7763/19-а, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, приходить до висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі на 4000,00 грн, оскільки заявлені витрати на професійну правничу допомогу не відповідають умовам співмірності.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Аналогічної позиції щодо вирішення питання про розподіл судових витрат з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг (зважаючи на їх складність та час, необхідний для їх надання) дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 08 вересня 2021 року (справа №600/1065/21-а) та від 13 жовтня 2021 року (справа №600/1251/21-а).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, то підстави для розподілу судових витрат у виді витрат за сплату судового збору відсутні.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 06 вересня 2021 року про перерахунок пенсії по суті та прийняття обґрунтованого рішення у встановленому порядку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 вересня 2021 року про перерахунок пенсії та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених в цьому судовому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29 квітня 2022 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ).

Суддя О.П. Лелюк