Справа № 320/685/22
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року № 320/685/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.09.2018 про стягнення виконавчого збору в розмірі 95742,15 грн. у ВП №52860767;

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 03.06.2019 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у ВП №59261882;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.01.2019 про стягнення витрат виконавчого провадження у ВП №52860767;

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 11.05.2021 про арешт коштів боржника у ВП №52860767.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.09.2018 старшим державним виконавцем Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження №52860767 прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 95742,15 грн., а в подальшому 03.06.2019 було прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження №59261882 з примусового виконання цієї постанови про стягнення виконавчого збору від 04.09.2018 №52860767, про стягнення витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірних постанов, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 04.09.2018 у розмірі 95742,15 грн. в межах виконавчого провадження № 52860767 прийнята відповідачем всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішень, а також не відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, оскільки підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, однак в рамках виконавчого провадження № 52860767 постановою відповідача від 29.01.2019 було повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання та при цьому відповідачем в рамках виконавчого провадження №52860767 фактично не було стягнуто жодних коштів в процесі примусового виконання відповідного виконавчого документа.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.

Вказану ухвалу суду від 28.01.2022 відповідачу направлено засобами електронного зв`язку разом з примірником позовної заяви з додатками.

Електронне повідомлення, що вміщує файл з копією ухвали доставлено на адресу офіційної електронної пошти відповідача , що підтверджується звітом Інтернет провайдера.

Проте відповідач, на час прийняття рішення у даній справі, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у Миронівському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) перебувало виконавче провадження №52860767 з примусового виконання виконавчого листа №371/904/15-ц від 30.03.2016, виданого Миронівським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 499,55 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку 957 425,10 грн.

З позовної заяви вбачається, що 10.11.2016 головним державним виконавцем Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виконавчого листа №371/904/15-ц від 30.03.2016, виданого Миронівським районним судом Київської області, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52860767, відповідно до якої за виконавчим листом №371/904/15-ц, виданим Миронівським районним судом Київської області 30.03.2016 на суму боргу 43499,55 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку 957425,10 грн., відкрито виконавче провадження. Стягувачем у даному виконавчому провадженні є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", боржником - ОСОБА_1 .

04.09.2018 старшим державним виконавцем Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження №52860767 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з боржника, ОСОБА_1 , виконавчий збір у розмірі 95742,51 грн.

29.01.2019, державним виконавцем Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 52860767 прийнято постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, якою стягнуто з боржника, ОСОБА_1 , 369,00 грн.

У подальшому, 29.01.2019, державним виконавцем Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 52860767 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

03.06.2019 начальником Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №59261882 з примусового виконання постанови №52860767, виданої 04.09.2018 Миронівським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 95742,51 грн.

Також, 11.05.2021 постановою начальника Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у ВП № 59261882 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 у сумі 92514,25 грн.

Позивач, вважаючи вказані постанови протиправними та такими, що порушують його права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду.

З матеріалів справи, судом, також встановлено, що 26.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко Арсеном Мохаммедом на підставі виконавчого листа №371/904/15-ц від 30.03.2016, виданого Миронівським районним судом Київської області, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64002892, відповідно до якої за виконавчим листом №371/904/15-ц, виданим Миронівським районним судом Київської області 30.03.2016 на суму боргу 43499,55 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку 957425,10 грн., відкрито виконавче провадження. Стягувачем у даному виконавчому провадженні є АТ "Райффайзен Банк Аваль", боржником - ОСОБА_1 .

У подальшому, 26.12.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда у ВП № 64002892 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 47849,51 доларів США та 569,00 грн.

15.02.2021 позивач звернувся до заступника директора департаменту проблемної заборгованості роздрібних клієнтів начальника управління пізнього збору заборгованості фізичних осіб ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" із заявою про врегулювання заборгованості по Кредитному договору.

26.02.2021 АТ "Райффайзен Банк Аваль" повідомило позивача про те, що з 26.02.2021 всі права вимоги банку до ОСОБА_1 за кредитним договором були відступлені АТ "Кристалбанк". У вказаному повідомленні також зазначено про необхідність здійснення виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором та Договором забезпечення на користь нового кредитора - АТ "Кристалбанк".

26.02.2021 між позивачем та ТОВ "ФІНСТРИМ" був укладений договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договором поруки, а також підписаний акт прийому-передачі права вимоги по комісії.

26.02.2021 на адресу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда надійшла заява від представника стягувача АТ "Райффайзен Банк Аваль" про повернення виконавчого документа без виконання відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

01.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко Арсеном Мохаммедом в рамках виконавчого провадження № 64002892 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 26.02.2021 про повернення виконавчого документа без виконання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі-Закон №606, який був чинний на момент прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2016) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Аналогічне положення передбачене частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі-Закон №1404), який набрав чинності 05.10.2016.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №606 примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частинами першою та другою статті 17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону №1404).

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову (частина четверта статті 37 Закону №1404).

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №27 (в редакції до 28.08.2018) визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності з 28.08.2018, було внесено зміни до частини другої статті 27 Закону №1404.

Так, згідно з частиною другою статті 27 Закону №1404 (в редакції Закону №2475) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем в рамках виконавчого провадження №52860767 фактично не було стягнуто жодних коштів у порядку примусового виконання виконавчого листа №371/904/15-ц, виданого 30.03.2016 Миронівським районним судом Київської області, з приводу чого суд зазначає таке.

З аналізу норм Закону №1404 у редакції, що діяла до 28.08.2018, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Законом №2475 внесені зміни до статті 27 Закону №1404, які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, і виходячи із цих змін виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, у період прийняття спірної постанови база обрахунку виконавчого збору становила 10 відсотків фактично стягнутої суми.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору майнового характеру були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Суд зазначає що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження примусового стягнення з ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №52860767 боргу у розмірі 43499,55 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку 957425,10 грн., визначеного до стягнення за виконавчим листом №371/904/15-ц, виданим 30.03.2016 Миронівським районним судом Київської області.

Таким чином, оскільки відповідачем фактично не було стягнуто з позивача коштів за виконавчим листом №371/904/15-ц, виданим 30.03.2016 Миронівським районним судом Київської області, суд вважає, що правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору у визначеному державним виконавцем у постанові від 04.09.2018 №52860767 розмірі відсутні.

Аналогічний правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №2540/3203/18 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР - 91433587) та від 11.11.2020 у справі №814/2315/17 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР - 92787366).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на зазначене, виходячи з вищевикладених обставин справи, правового регулювання та висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 2540/3203/18, а також Шостого апеляційного адміністративного суду за результатом розгляду адміністративної справи № 640/31560/20, та беручи до уваги те, що судом встановлено протиправність постанови від 04.09.2018 №52860767, якою стягнуто з позивача виконавчий збір, з метою ефективного захисту позивача та відновлення його порушеного прав в межах спірних правовідносин, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 04.09.2018 у ВП №52860767.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, є окремим виконавчим документом.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, а постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, має наслідком стягнення з боржника вже визначеної суми.

Разом з тим, оскільки оскаржуваними в межах даного спору постановами ВП № 59261882 від 03.06.2019 відкрито виконавче провадження та від 11.05.2021 накладено арешт на кошти боржника при здійсненні примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 04.09.2018 у ВП №52860767, яка на переконання суду підлягає скасуванню, то суд зазначає про наявність підстав для визнання протиправними та скасування вищевказаних постанов, як таких, що винесені на виконання протиправної постанови державного виконавця.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 29.01.2019 про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 369,00 грн. у виконавчому провадженні №52860767, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, 29.01.2019 державним виконавцем Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках ВП № 52860767 відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» також винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 369,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 42 Закону №1404-VIII (в редакції станом на день винесення оскаржуваної постанови) кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону №1404-VIII).

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню, врегульовані також Інструкцією №512/5.

Відповідно до пункту 2 Розділу VІ Інструкції №512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 42 Закону №1404-VIII розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать, виготовлення документів виконавчого провадження, пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, банківські послуги при операціях з іноземною валютою, сплата судового збору, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Аналізуючи наведені вище правові норми суд зазначає, що витратами виконавчого провадження є фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на поштову кореспонденцію, друк документів тощо). Такі витрати, на відміну від виконавчого збору, боржник повинен компенсувати незалежно від того, чи він виконав судове рішення у добровільному порядку.

Верховний Суд у справі №750/6794/17 у постанові від 23.03.2019 дотримується позиції про те, що мотивувальна частина постанови про стягнення витрат виконавчого провадження повинна містити детальний розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено Наказом №2830/5, при цьому Закон №1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Водночас, суд позбавлений можливості дослідити мотивувальну частину оскаржуваної постанови від 29.01.2019 про стягнення витрат виконавчого провадження та встановити наявність або відсутність детального розрахунку здійснених відповідачем витрат в сумі 369,00 грн. та розміру усіх складових цієї загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено Наказом №2830/5, оскільки відповідачем не надано витребовуваних судом, ухвалою від 28.01.2022, доказів.

Суд також зауважує, що відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, суд із урахуванням встановлених обставин справи та неподанням відповідачем 1 відзиву на позовну заяву, беручи до уваги не усунення вищевказаних сумнівів суду відповідачем 1 належними та достовірними доказами щодо чіткої підстави для повернення виконавчого документа, кваліфікує визнання позову відповідачем 1 у порядку частини четвертої статті 159 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Отже, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання протиправною та скасування постанови від 29.01.2019 про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 369,00 грн. у виконавчому провадженні №52860767.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідачем у справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності винесених постанов.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 243-246,250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.09.2018 про стягнення виконавчого збору в розмірі 95742,15 грн. у ВП №52860767.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.06.2019 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у ВП №59261882.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.01.2019 про стягнення витрат виконавчого провадження у ВП №52860767.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 11.05.2021 про арешт коштів боржника у ВП №52860767.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Василенко Г.Ю.