Справа № 240/15774/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ( в особі ліквідаційної комісії) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії при нарахуванні та виплаті заборгованість з грошової допомоги до щорічної основної оплачуваної відпустки за жовтень 2016, жовтень 2017, червень 2018, листопад 2019, щодо не включення до обчислення щорічної основної оплачуваної відпустки щодо не включення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати суми отриманої державний виконавцем винагороди за попередні два місяці.
- зобов`язати з Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити заборгованість з грошової допомоги до щорічної основної оплачуваної відпустки за жовтень 2016, жовтень 2017, червень 2018, листопад 2019, з урахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач при нарахуванні та виплаті відпустки до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати не включено суми отриманої державний виконавцем винагороди за попередні місяці відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" ст. 13 Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ліквідаційна комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та просила відмовити в задоволенні позовну в повному обсязі. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. При цьому, згідно з пунктом 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідно до статті 50 Закону України "Про державну службу заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, премії (у разі встановлення). Передбачена статтею 13 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 "Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця" винагорода державного виконавця належить до інших заохочувальних та компенсаційних виплат та має одноразовий характер, а тому вона не відноситься до переліку виплат, які включаються до розрахунку середньої заробітної плати.
Відповідно до норм ст.257, 262 КАС України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач працював на посаді начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у жовтні 2016, жовтні-листопаді 2017, червні 2018, листопаді 2019 перебував у щорічних оплачуваних відпустках, що підтверджується копіями наказів Головного територіального управління юстиції у Житомирській області . (а.с. 21-24)
Виплата винагороди державного виконавця була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 року № 126 "Про затвердження Порядку виплати та розмірів винагород державному виконавцю", ст. 13 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643.
Оскільки при визначенні розміру належних до виплати позивачу в спірний період з 2016 по 2019 роки відпускних за щорічну основну оплачувану відпустку, Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області не врахувало при обчисленні середньої заробітної плати для нарахування вказаних виплат, отриману у зазначений період винагороду державного виконавця, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, визначені в Законі України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі Закон України № 1403-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Частиною 1 ст. 8 Закону України № 1403-VIII передбачено, що державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.
Відповідно до статей 57-58 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон України № 889-VIII) державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.
За кожний рік державної служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.
Згідно з ч.1 ст. 59 Закону України № 889-VIII щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.
Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок їх надання визначені в Законі України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон України № 504/96-ВР).
Нормами статті 2 Закону України № 504/96-ВР визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.
Відповідно до статті 24 Закону України № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.
Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).
Пунктом 1 Порядку №100 (в редакції, яка була чиною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вказаний Порядок застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 (в редакції, яка була чиною на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати визначені пунктом 3 Порядку №100 (в редакції, яка була чиною на момент виникнення спірних правовідносин), який передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.
Перелік виплат, які не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування спірних виплат, визначений пунктом 4 Порядку №100 та є вичерпним.
Визначений у п.4 Порядку №100 перелік виплат, які не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування спірних виплат, на час спірних відносин не включав винагороду державного виконавця як таку, яка не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування спірних виплат.
Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 №126 затверджено Порядок виплати та розміри винагород державному виконавцю (далі - Порядок №126).
Відповідно до статей 13 та 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 8 вересня 2016 року № 643, якою затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі Порядок №643).
Відповідно до пункту 1 Порядку №643 цей Порядок і розміри визначають механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.
Пунктом 2 Порядку №643 визначено, що у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, виплачується винагорода у такому розмірі:
- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;
- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець (крім випадків, передбачених абзацами сьомим - одинадцятим цього пункту).
Згідно з пунктом 3 Порядку №643 державному виконавцю, на виконанні у якого перебував виконавчий документ немайнового характеру та який забезпечив його фактичне виконання в повному обсязі, виплачується винагорода в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа, та двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є юридична особа.
Державні виконавці, зазначені у пункті 2 цього Порядку, мають право на винагороду за умови дотримання критеріїв виплати винагороди, встановлених Мін`юстом (далі - критерії виплати винагороди) (пункт 5 Порядку №643).
При цьому пунктами 17 та 18 Порядку № 643 передбачено, що винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.
Виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до спеціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.
Згідно Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333, винагорода державного виконавця включена до коду економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2.1.1.1 "Заробітна плата".
Із аналізу вищенаведених норм випливає, що винагорода державного виконавця є частиною його оплати праці. Введення інституту винагороди державного виконавця мало на меті стимулювання своєчасного виконання рішень судів та інших компетентних органів, що сприяє підвищенню авторитету правосуддя, дотриманню принципу законності як складової верховенства права. Право на винагороду у державного виконавця виникає у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу, стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.
Таким чином, винагорода державного виконавця відноситься до виплат, що належать до фонду оплати праці, вказана виплата не включена до переліку виплат, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, наведеному у п.4 Порядку №100.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винагорода державного виконавця за своєю суттю охоплюється поняттям "додаткова заробітна плата" та входить до структури заробітної плати, оскільки ця стимулююча виплата виплачується за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 по справі №814/564/16.
Предметом спору у даній справі є дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії при нарахуванні та виплаті заборгованість з грошової допомоги до щорічної основної оплачуваної відпустки за жовтень 2016, жовтень 2017, червень 2018, листопад 2019, щодо не включення до обчислення щорічної основної оплачуваної відпустки щодо не включення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати суми отриманої державний виконавцем винагороди за попередні два місяці.
Так, зі змісту позовної заяви та долучених до позову доказів вбачається, що позивач у жовтні 2016, жовтні-листопаді 2017, червні 2018, листопаді 2019 преребував у щорічних оплачуваних відпустках, що підтверджується копіями наказів Головного териіторального управління юстиції у Житомирській області .
Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач протиправно при нарахуванні та виплаті відпускних за щорічну основну оплачувану відпустку за жовтень 2016, жовтень 2017, червень 2018, листопад 2019 до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати не включив суми отриманої державний виконавцем винагороди за попередні місяці.
- визнання неправомірними дій щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки без включення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати суми отриманої державним виконавцем винагороди за попередні два місяці;
- зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з матеріальної допомоги за вказані періоди з урахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди за попередні два місяці;
- визнання неправомірними дій щодо нарахування та виплати щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018 та 2019роки без включення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати суми отриманої державним виконавцем винагороди за попередні два місяці;
- зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з щорічної основної оплачуваної відпустки за вказані періоди з урахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди за попередні два місяці;
- визнання неправомірними дій щодо нарахування та виплати грошової компенсації за не використані 46 днів щорічної відпустки при звільненні без включення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати суми отриманої державним виконавцем винагороди за попередні два місяці;
- зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з грошової компенсації за не використані 46 днів щорічної відпустки при звільненні з урахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди за попередні два місяці.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.12.2020, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021, позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо не врахування сум отриманої ОСОБА_1 за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті йому ( ОСОБА_1 ) матеріальної допомоги за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) врахувати суми отриманої ОСОБА_1 за попередні два місяці винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплати йому ( ОСОБА_1 ) матеріальної допомоги за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо не врахування сум отриманої ОСОБА_1 винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті йому ( ОСОБА_1 ) щорічних оплачуваних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) врахувати суми отриманої ОСОБА_1 винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті йому ( ОСОБА_1 ) щорічних оплачуваних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо не врахування сум отриманої ОСОБА_1 винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті йому ( ОСОБА_1 ) грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки.

Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) (Майдан Соборний, 1 м. Житомир, 10014, ) врахувати суми отриманих ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті йому ( ОСОБА_1 ) грошової компенсації за невикористані 10 днів щорічної відпустки, виплаченої в листопаді 2019року, та грошової компенсації за невикористані 172 дні щорічних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки., та здійснити відповідний перерахунок та їх виплату.

Рішення набрало законної сили та на його виконання видано виконавчі листи.

У вказаній справі суд встановив, що до заробітної плати позивача як працівника органу державної виконавчої служби протягом всього спірного періоду (2016, 2017, 2018 та 2019роки) включається винагорода, передбачена ст.13 Закону N 1403-VIII. На підставі викладеного суд робив висновок про протиправність дій Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) щодо не врахування сум отриманої ОСОБА_1 винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та виплаті йому ( ОСОБА_1 ) матеріальної допомоги та щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016,2017,2018 та 2019 роки і грошової компенсації за не використані 172 дні щорічної відпустки при звільненні, а тому а позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

З досліджених судом копій матеріалів справи №240/16767/20 вбачається, що до позовної заяви у справі №240/16767/20 позивачем було долучено аналогічні копії розрахункових листів, згідно яких в серпні 2016 та вересні 2016 позивачу виплачувалась винагорода державного виконавця в сумі 12386 грн. та 22740,20 грн.; у вересні 2017 виплачувалась винагорода державного виконавця в сумі 84205,10 грн.; у квітні 2018 - в сумі 31594,57 грн., у вересні 2019 та жовтні 2019 - в сумі 12552,64 грн. та 12773,18 грн.

Також, відповідно до копій наказів Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, позивачу надавалися щорічні оплачувані відпустки у жовтні 2016, жовтні-листопаді 2017, червні 2018, листопаді 2019.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлені судом обставини справи та досліджені докази свідчать про те, що судом рішенням, що набрало законної сили встановлено протиправність дій відповідача щодо неврахування суми отриманої винагороди державного виконавця при обчисленні розрахунку середньомісячної заробітної плати для нарахування та оплаті йому ( ОСОБА_1 ) щорічних оплачуваних відпусток за 2016,2017,2018 та 2019 роки, наслідком чого було зобов"язання відповідача їх врахувати .

Зазначене свідчить про те, що порушені права позивача у цій частині вже є захищені судовим рішенням, що набрало законної сили, відтак, повторного захисту не потребують.

Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014; ) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос