Справа № 380/23224/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Відповідач-2) в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії від 18 червня 2021 року № 124/03.15-24 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом зарахування до загального (страхового) стажу періоду роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес» на підставі записів трудової книжки, з 01 липня 2021 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувачка пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). 16 червня 2021 року позивачка звернулася до відповідача-1 із заявою про перерахунок пенсії шляхом зарахування до загального (страхового) стажу періоду роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес». До заяви позивачка долучила серед інших необхідних документів трудову книжку серії НОМЕР_1 , у якій записами №№ 10-11 підтверджується вищезазначений період роботи. Рішенням № 124/03.15-24 від 18 червня 2021 року (далі також оскаржуване рішення) позивачці відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, а період роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес» не зараховано до загального (страхового) стажу, оскільки у записі № 10 трудової книжки допущено виправлення, яке не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637). Інших підстав для відмови в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Таке рішення відповідача позивачка уважає протиправним, оскільки у матеріалах пенсійної справи, наявної у відповідача-1, відсутні докази того, що дані її трудової книжки містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені пенсійним органом недоліки не можуть бути самостійною підставою для незарахування спірного періоду роботи до загального (страхового) стажу. Позивачка зауважує, що наявне у записі № 10 трудової книжки виправлення проведене з дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, відтак не спростовує наявності і правового значення записів трудової книжки №№ 10-11 та не свідчить про їх недійсність. Водночас записи №№ 10-11 трудової книжки містять усі необхідні відомості, передбачені Інструкцією, скріплені підписом відповідальної особи та печаткою відповідного підприємства, містять посилання на номери і дати наказів про прийняття та звільнення з роботи, а відтак трудова книжка позивачки у цій частині підтверджує відповідний період її трудової діяльності для включення його до загального (страхового) стажу.

Також позивачка зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист. При цьому формальні неточності в документах за загальним правилом не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Крім того, на переконання позивачки, у спірному випадку пенсійний орган не скористався своїм правом перевірки достовірності записів у її трудовій книжці, натомість не зарахував спірний період роботи до загального (страхового) стажу без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах трудової книжки.

Позивачка підсумовує, що у межах спірних правовідносин пенсійний орган діяв неправомірно, недобросовісно, порушив її законний інтерес на зарахування спірного періоду роботи до загального (страхового) стажу, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ураховуючи вищевикладене, адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що зарахувати спірний період роботи позивачки до загального (спеціального) стажу немає можливості, оскільки в графі 2 «Дата» запису № 10 трудової книжки серії НОМЕР_1 внесені виправлення, які не засвідчені у належному порядку, а саме рукописний текст «виправленому вірити» здійснений без зазначення посади особи, яка його здійснила, підпис та рукописний текст «виправленому вірити» скріплений кутовим штампом підприємства, а не мокрою печаткою посадової особи цього підприємства як це передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідач-1 зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Однак в матеріалах пенсійної справи позивачки відсутні документи як-от наказ № 6 від 10 січня 1984 року, які б стверджували про правомірність внесеного виправлення у запис № 10 в її трудовій книжці.

Відповідач-1 зауважує, що пенсійний орган скерував запит від 10 листопада 2020 року № 1300-5210-8/91155 до архіву Львівської залізниці з проханням надіслати довідку про трудовий стаж за період роботи позивачки з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес», проте відповіді не отримав. Тому безпідставними є твердження позивачки про те, що у спірному випадку пенсійний орган не скористався своїм правом перевірки достовірності записів у її трудовій книжці.

Відповідач-1 підсумовує, що оскільки позивачкою не підтверджено стаж її роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес» жодними допустимими доказами, зокрема, довідками чи іншими первинними документами, враховуючи при цьому неточності записів у трудовій книжці, то зарахувати спірний період роботи до трудового стажу неможливо. Отже, дії пенсійного органу щодо відмови у зарахуванні позивачці періоду роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес» та як наслідок перерахунку пенсії є правомірними та такими, що ґрунтуються на нормах Конституції та законів України.

Ураховуючи вищевикладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач-1 просить суд розглядати справу за участю представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що для підтвердження права на перерахунок пенсії позивачка подала трудову книжку серії НОМЕР_1 , заповнену 30 березня 1980 року, на сторінках 6-7 якої є запис № 10 згідно якого позивачка прийнята на посаду повара, однак у даті про прийняття допущено виправлення, яке не відповідає Порядку № 637. Звертає увагу на те, що пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що для підтвердження трудового стажу позивачка повинна надати пенсійному органу довідку, виписки із наказів тощо, які містять відомості про спірний період її роботи. Відповідач-2 уважає, що відмовляючи позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоду її роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес» діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи вищевикладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 10 грудня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. Залучено до участі в справі Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області як другого відповідача.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувачка пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

16 червня 2021 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії шляхом зарахування до загального (страхового) стажу періоду роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 124/03.15-24 від 18 червня 2021 року, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у перерахунку пенсії з такої підстави: «Згідно з документами, доданими до заяви для перерахунку пенсії, в записі № 10 трудової книжки допущено виправлення, яке не відповідає вимогам Порядку № 637».

Уважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 124/03.15-24 від 18 червня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Стосовно клопотання відповідача-1, яке зазначене у відзиві на позовну заяву, про розгляд цієї справи за участю представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області суд зазначає таке.

Відповідно до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Разом з тим відповідно до пункту другого частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Предметом оскарження у цій справі є рішення відповідача-2 про відмову у перерахунку позивачці пенсії, отже, ця адміністративна справа з урахуванням вимог статті 263 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За таких обставин, зважаючи на предмет позову, характер спірних правовідносин, а також, ураховуючи приписи пункту першого частини шостої статті 262 КАС України, суд доходить висновку про відсутність підстав для розгляду цієї справи з повідомленням сторін.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом першим частини четвертої цієї ж статті визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, до страхового стажу має бути зарахований період трудової діяльності особи протягом якого вона підлягала загальнообов`язковому держаному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Разом з тим оскільки спірний період трудової діяльності з урахуванням якого позивачка просить перерахувати її пенсію існував до набрання чинності Законом № 1058-IV, то такий період має зараховуватися в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ), який був чинним на той момент.

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Суд встановив, що 16 червня 2021 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії шляхом зарахування до загального (страхового) стажу періоду роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 124/03.15-24 від 18 червня 2021 року позивачці відмовлено у перерахунку пенсії з тієї підстави, що згідно з документами, доданими до заяви для перерахунку пенсії, в записі № 10 трудової книжки допущено виправлення, яке не відповідає вимогам Порядку № 637.

Надаючи правову оцінку такій підставі для відмови у перерахунку пенсії позивачки суд враховує наступне.

За правилами частини першої статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом першим Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту другого Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом третім Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж особи є трудова книжка. І лише у разі відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, а також коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж особи на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (записи №№ 10-11) суд встановив, що позивачка у період з 26 січня 1984 року (наказ № 6 від 10 січня 1984 року) по 01 лютого 1995 року (наказ № 20 від 01 лютого 1995 року) працювала на посаді повара у санаторії «Експрес».

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 пояснює, що зарахувати вказаний період роботи позивачки до загального (спеціального) стажу немає можливості, оскільки в графі 2 «Дата» запису № 10 трудової книжки серії НОМЕР_1 внесені виправлення, які не засвідчені у належному порядку, а саме рукописний текст «виправленому вірити» здійснений без зазначення посади особи, яка його здійснила, підпис та рукописний текст «виправленому вірити» скріплений кутовим штампом підприємства, а не мокрою печаткою посадової особи цього підприємства як це передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників.

Так, дійсно у графі 2 «Дата» запису № 10 трудової книжки серії НОМЕР_1 внесені виправлення у частині зазначення дати прийняття на роботу позивачки.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі також Інструкція).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4 Інструкції).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис (пункт 2.6 Інструкції).

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (пункт 2.8 Інструкції).

Проаналізувавши наведені вище положення Інструкції суд дійшов висновку, що виправлення у графі 2 «Дата» запису № 10 трудової книжки позивачки здійснені відповідно до цих положень.

Так, у рядку запису № 10 зазначено рукописним текстом: «Виправленому вірити». Вказаний рукописний текст скріплений кутовим штампом санаторію «Експрес» та підписом відповідної посадової особи.

Суд звертає увагу відповідача-1 на те, що Інструкція на містить норм, які б зобов`язували зазначати посаду особи, яка здійснила виправлення.

Крім того, згідно з пунктом 2.4 Інструкції «завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення». Натомість у спірному випадку виправлено запис про дату прийняття на роботу, а не про звільнення. У той же час такий запис проведений самим же санаторієм «Експрес», а не його правонаступником, тому пункт 2.8 Інструкції в частині необхідності засвідчення такого запису печаткою, є у цьому випадку незастосовним.

За таких обставин суд погоджується з твердженнями позивачки про те, що наявне у графі 2 «Дата» запису № 10 її трудової книжки виправлення проведене з дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, відтак не спростовує наявності і правового значення записів трудової книжки №№ 10-11 та не свідчить про їх недійсність. Водночас записи №№ 10-11 трудової книжки містять усі необхідні відомості, передбачені Інструкцією, скріплені підписом відповідальної особи та штампом відповідного підприємства, містять посилання на номери і дати наказів про прийняття та звільнення з роботи, а тому трудова книжка позивачки у цій частині підтверджує відповідний період її трудової діяльності для включення його до загального (страхового) стажу.

Разом з тим варто також звернути увагу на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 159/4315/16-а недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови особі у зарахуванні страхового стажу та витребування інших підтверджуючих документів чи показів свідків, якщо наявні у ній записи підтверджують її стаж на відповідній посаді.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 826/9781/18 формальні неточності у документах за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/18 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, зокрема, про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

У силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує наведені правові висновки Верховного Суду при вирішенні цієї справи.

Покликання відповідача-2 у відзиві на позовну заяву на те, що пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що для підтвердження трудового стажу позивачка повинна надати пенсійному органу довідку, виписки із наказів тощо, які містять відомості про спірний період її роботи суд оцінює критично з огляду на таке.

Пункт 1 Порядку № 637 стосується випадку, коли у особи відсутня трудова книжка або відповідні записи у ній. В такому разі трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У спірному ж випадку у позивачки наявна трудова книжка та до неї внесені відповідні записи про роботу, тому пункт 1 Порядку № 637 застосуванню до цього випадку не підлягає.

Беручи до уваги вищевикладене, суд доходить висновку, що оскільки наявні у трудовій книжці позивачки записи за спірний період роботи, а саме з 26 січня 1984 року (наказ № 6 від 10 січня 1984 року) по 01 лютого 1995 року (наказ № 20 від 01 лютого 1995 року) на посаді повара у санаторії «Експрес» повністю підтверджують її трудовий стаж на відповідній посаді за вказаний період, а окремі недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для відмови особі у зарахуванні страхового стажу та витребування інших підтверджуючих документів, якщо наявні у ній записи підтверджують її стаж на відповідній посаді, цей період має бути зарахований відповідачем-2 до трудового стажу позивачки.

Таким чином, оскаржуваним рішенням відповідач-2 протиправно відмовив позивачці у зарахуванні до загального (страхового) стажу періоду її роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес» та перерахунку пенсії з урахуванням цього періоду.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване рішення відповідача-2 про відмову у перерахунку позивачці пенсії не відповідає критеріям, які визначені у пунктах першому, третьому, п`ятому, шостому частини другої статті 2 КАС України.

Тому позовна вимога позивачки про визнання протиправним та скасування цього рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивачки суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Тож з метою ефективного захисту порушеного права позивачки належить зобов`язати відповідача-2 провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до загального (страхового) стажу період її роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес».

Щодо дати, з якої належить перерахувати пенсію позивачці, суд зазначає таке.

Відповідно до абзаців першого, другого частини четвертої статті 45 Закону № 1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Із заявою про перерахунок пенсії та необхідними документами до територіального органу Пенсійного фонду позивачка звернулася 16 червня 2021 року, тобто після 15 числа цього місяця. Тому право на перерахунок пенсії позивачка має з 01 липня 2021 року наступного місяця після місяця звернення за перерахунком пенсії.

У той же час підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії позивачки, зарахувавши до загального (страхового) стажу період її роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес» відсутні, оскільки рішення про відмову у такому перерахунку й зарахуванні періоду роботи відповідно вказаний пенсійний орган не приймав та жодної правової оцінки цим обставинам не надавав.

Рішення про відмову у зарахуванні стажу роботи та перерахунку пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, а відтак саме його належить зобов`язати вчинити відповідні дії, необхідні для відновлення порушеного права позивачки.

Тому з огляду на це позовну вимогу у цій частині належить задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до суду позивачка сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 908,00 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33004) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 124/03.15-24 від 18 червня 2021 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести ОСОБА_1 з 01 липня 2021 року перерахунок пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до загального (страхового) стажу період її роботи з 26 січня 1984 року по 01 лютого 1995 року у санаторії «Експрес».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33004, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 908,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.