Справа № 369/1739/22
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/1739/22
Провадження №2-а/369/115/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2022 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Пінкевич Н.С., розглянувши у приміщенні в м. Києві матеріали справи за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до УПП в Житомирській області, інспектора лейтенанта поліції Бондар Віталія Миколайовича 1 батальйону 4 роти про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває зазначена справа.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2022 р. головуючою по справі визначено суддю Пінкевич Н. С.

02.05.2022 року головуючою у справі Пінкевич Н. С. заявлено самовідвід по даній адміністративній справі, оскільки позивач по даній адміністративній справі, є присяжним Києво-Святошинського районного суду Київської області, дана обставина унеможливлює подальший розгляд справи під його головуванням.

24 грудня 2019 року рішенням Києво-Святошинської районної ради Київської області №644-41-VII затверджено список присяжних Києво-Святошинського районного суду Київської області, в якому зазначено позивача ОСОБА_1 .

Самовідвід по справі вирішується відповідно до положень ч. 8 ст. 40 КАС України без повідомлення учасників справи.

Ст. 124 Конституції України регламентовано, що народ безпосередньо бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних.

Ч.1 ст.63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» наголошує, на тому, що присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя.

Порядок затвердження списку присяжних визначено у ст. 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 36 КАС України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 1ст. 39 КАС України з підстав, зазначених у статті 36 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 40 КАС України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить до висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно дот закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в неупередженості, повинен заявляти самовідвід або бути відведений.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно із ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого Х1 черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 року неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

У відповідності до п.12 висновку №1(2001)Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від01.01.2001р. незалежність судової влади означає повну неупередженість з боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки збоку сторін у конкретній справі, але із боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливлює в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

Відповідно до п. 30 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.10.1982 р. у справі «П`єрсак проти Бельгії» зазначається «Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність, чи навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до п. 1 ст. Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу… тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений».

Будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Щонайменші сумніви щодо неупередженості судді є підставою для його виходу з процесу (справи «Де Куббер проти Бельгії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Білуха проти України» та інш.).

Аналіз зазначених положень дає підстави дійти висновку про те, що підставою для самовідводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи зацікавленості судді, а достатнім є лише припущення, що суддя в силу будь-яких обставин не може зберегти безсторонність.

З наведеного слідує, що самовідвід є обов`язком судді з метою забезпечення гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення судочинства.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, з метою усунення будь-яких сумнівів та підстав для звинувачень в необ`єктивності чи упередженості суду при розгляді справи, доходжу до висновку про необхідність задоволення заяви судді про самовідвід та передачу справи до канцелярії для здійснення повторного автоматичного розподілу.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40 КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід головуючої по справі - судді Пінкевич Н. С. за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до УПП в Житомирській області, інспектора лейтенанта поліції Бондар Віталія Миколайовича 1 батальйону 4 роти про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Справу № 369/1739/22 за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до УПП в Житомирській області, інспектора лейтенанта поліції Бондар Віталія Миколайовича 1 батальйону 4 роти про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення для здійснення повторного автоматичного розподілу у порядку, визначеному ст. 31 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. С. Пінкевич