Справа № 420/1763/22
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2022-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1763/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглядаючи за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 25 січня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.06.2021 про закриття виконавчого провадження № 64796793.

Ухвалою від 31 січня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк на усунення недоліків позовної заяви, роз`яснено, що позивач повинен надати до суду належним чином оформленої позовної заяви (з копією учасникам справи).

До суду від позивача 09.02.2021 за вх. №8497/22 надійшло клопотання з уточненою позовною заявою (у 2-х примірниках), в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправною постанову відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.06.2021 про закриття виконавчого провадження № 64796793;

2. Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.06.2021 про закриття виконавчого провадження № 64796793.

Ухвалою від 17.02.2022 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх. №8497/22), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; витребувано у відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином засвідченої копії матеріалів виконавчого провадження №64796793.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.06.2021 винесено постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про закриття ВП № 64796793 в зв`язку з його виконанням за виконавчим листом виданим Одеським окружним адміністративним судом № 420/5575/20. Посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 вказує, що вказаний ВЛ не виконаний. Відповідач вважає, що грошова компенсація до нього не застосовується оскільки позивачу сплачувалось не грошове забезпечення, що спростовується листом ГУДКС України по Одеській області № 10-08-06/9401 від 12.11.2021 усі призначення платежів відповідача- грошове забезпечення; позивач звільнений в поліції. Зазначає, що нарахування та виплата позивачу коштів за виконавчим листом виданим Одеським окружним адміністративним судом № 420/5575/20 мала бути здійснена ГУНП в Одеській області із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

Ухвалу від 17.02.2022 відповідачем отримано засобами електронного зв`язку, однак відзив на позов та витребувані судом докази станом на дату прийняття даного рішення до суду не надано.

Позивачем подано до суду клопотання (вх. 11210/22) про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином та своєчасно.

Таким чином, оскільки сторони у судове засідання 04.05.2022 року не з`явились, у зв`язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати дану справу у письмовому провадженні.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (виконавче провадження №64796793) перебував виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду №420/5575/20 від 23.02.2021 щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного грошового забезпечення 366,37 грн., а саме з 31 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку виплати нарахованої індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/5575/20, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів.

Постановою головного державного виконавця відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 21.09.2021 ВП №64796793 закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/5575/20 від 23.02.2021 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, у вказаній постанові зазначено, що вимоги виконавчого листа виконано в повному обсязі, що підтверджується листом від 13.09.2021 вих. №20/1592 та копією платіжного доручення від 29.06.2021.

Позивач вважаючи, що разом з середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні йому повинна була бути виплачена компенсація сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44, а враховуючи неотримання ним такої компенсації відповідач передчасно прийняв оскаржувану постанову, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №420/5575/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо нездійснення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 07.11.2015 року по 30.10.2017 року та зобов`язано ГУНП в Одеській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 р. по 30.10.2017 р., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 02.02.2021 у справі №420/5575/20: апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задоволено частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/5575/20 - скасовано в частині, якою відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та ухвалити в цій частині нову постанову; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного грошового забезпечення 366,37 грн., а саме з 31 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку виплати нарахованої індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/5575/20, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів; в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/5575/20 залишено без змін.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII).

Суд, проаналізувавши матеріали справи доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.06.2021 про закінчення виконавчого провадження № 64796793, оскільки як вбачається з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду 02.02.2021 у справі №420/5575/20, питання наявності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 судами не перевірялось, такі вимоги позивачем не заявлялись та судом не вирішувались, відповідно у державного виконавця під час вжиття заходів щодо виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/5575/20 від 23.02.2021 у виконавчому провадженні № 64796793 не було підстав для перевірки дотримання Головним управлінням Національної поліції в Одеській області вимог постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Також суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок №44).

Згідно з п.1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Отже, з викладених норм вбачається, що така компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат виплачується лише особам, які мають статус поліцейського.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №420/5575/20 було встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 р. по 30.10.2017 р. проходив службу в ГУНП в Одеській області та з 01.12.2017 р. отримує пенсію за вислугу років.

Тобто, враховуючи те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачу нараховано та виплачено за період з 31 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку виплати нарахованої індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/5575/20, тобто за період, у якому позивач був звільнений зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та не мав статусу поліцейського, відтак підстав для виплати ОСОБА_1 компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 немає.

Відтак, на підставі наведеного вище, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст.7, 9, 205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.06.2021 про закриття виконавчого провадження № 64796793 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул.Розумовська, 37, м.Одеса, 65091).

Суддя О.А. Вовченко

.