Справа № 160/27039/21
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2022-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
28 грудня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки з вимогами з урахуванням уточнення від 28 січня 2022 року:
- визнати протиправним та скасувати пункт 16 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчислені або на пільгових умовах від 26.08.2021 року № 11 в частині відмови ОСОБА_1 у надані статусу учасника бойових дій;
- зобов`язати комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчислені або на пільгових умовах надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус учасника бойовий дій.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 22 жовтня 1985 року по грудень 1987 року проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР міста Мари Республіки Туркменістан, під час якої неодноразово приймав участь у службових відрядженнях на територію Республіки Афганістан. 08.07.2021 року позивач звернувся до Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, проте рішенням засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчислені або на пільгових умовах від 26.08.2021 року № 11 відмовлено ОСОБА_1 у надані статусу учасника бойових дій. Вказане рішення позивач вважає протиправним, з огляду на наявність у нього права на встановлення статусу учасника бойових дій.
Відповідачем 16.02.2022 року отримано копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 року та позовну заяву, правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
31.03.2022 року Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки подано до суду письмові пояснення, в яких вказано, що згідно витягу з протоколу №11 засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасників бойових дій та спірних питань щодо зарахування до вислуги років окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах від 26 серпня 2021 року вбачається відсутність підтверджень перебування позивача у відряджені не територію Республіки Афганістан та участі в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ, у зв`язку з чим йому було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій. Із наданого позивачем військового квитка (ксерокопія) вбачається, що позивач проходив службу у в/ч НОМЕР_1 у період з 14.11.1985 року по 30.12.1987 рік. У військовому квитку наявні інші записи щодо військовозобов`язаної особи, проте жодного запису, який би свідчив про те, що позивач протягом військової служби з 14.11.1985 року по 30.12.1987 рік брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) в Республіці Афганістан немає. Також позивачем не надано копію 7 сторінки військового квитка, де безпосередньо зазначено про участь в бойових діях. Окрім того, на звернення позивача Федеральна державна казенна установа "Центральний прикордонний архів ФСБ РФ" направила листи від 19.12.2019 року за №21/59/Е-4826, від 15.05.2021 року №21/59/ОИЗО/Е-1226, від 27.05.2021 року №21/59/ОИЗО/Е-1679, відповідно яких в документальних матеріалах військової частини НОМЕР_1 за період з 1986 року по 1987 рік відомості про перебування на території Республіки Афганістан позивача не знайдено або не відображено. Інших документальних доказів, які б могли свідчити про перебування позивача в період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 з 1986 по 1987 роки в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), позивач ні до Міністерства оборони України, ні до суду не надав. Також нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути достатніми доказами для вирішення питання про перебування позивача в період проходження військової служби з 1986 по 1987 роки в Республіці Афганістан, де він брав участь в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів), оскільки відсутнє документальне підтвердження перебування позивача, у зв`язку з вищезазначеними обставинами, на території Республіки Афганістан.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 14.11.1985 року по 25.12.1987 року проходив службу в складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджено даними військового квитка НОМЕР_2 .
Згідно архівної довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної служби безпеки Російської федерації» від 19.12.2019 року №21/59/Е-4826, ОСОБА_1 відряджений у службове відрядження наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.1987 р. № 33. 04.05.1987 року рядовий ОСОБА_1 прибув зі службового відрядження наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.1987 р. № 108. В документах військової частини НОМЕР_1 відомостей про участь в бойових діях на території Республіки Афганістан ОСОБА_1 не знайдено.
Згідно архівної довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної служби безпеки Російської федерації» від 15.05.2021 року №21/59/ОИЗО/Е-1226, з 05.12.1986 року по 29.12.1986 року військовий військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 знаходився у службовому відрядженні. Відомості щодо періоду перебування на території Республіки Афганістан ОСОБА_1 в документах військової частини НОМЕР_1 відсутні.
Відповідно до архівної довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної служби безпеки Російської федерації» від 27.05.2021 року №21/59/ОИЗО/Е-1679, військовий військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 знаходився у службовому відрядженні з 05.12.1986 року по 29.12.1986 року, з 07.02.1987 року по (дати прибуття немає), з 10.04.1987 року по (дати прибуття немає), з (дати вибуття немає) по 16.09.1987 року, з (дати вибуття немає) по 21.12.1987 року накази командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.1987 р. № 325, від 06.02.1987 р. № 32, від 10.04.1987 р. № 90, від 16.09.1987 р. № 90. Відомостей щодо періоду перебування на території Республіки Афганістан ОСОБА_1 в документах військової частини НОМЕР_1 за 1986-1987 роки немає.
Згідно пункту 16 витягу з протоколу № 11 від 26.08.2021 року засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчислені або на пільгових умовах, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з відсутністю підтвердження перебування громадянина ОСОБА_1 відрядженні на території Республіки Афганістан та участі в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ, відмовлено в надані статусу учасника бойових дій.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).
Відповідно до статті 5 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно пункту 2 частини 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначено Кабінетом Міністрів України в постанові від 08.02.1994 р. № 63, та до переліку держав і періодів бойових дій на їх території віднесено Афганістан з визначеним періодом: квітень 1978 р. - грудень 1989 р.
Отже, обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ на території, зазначеній в постанові Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 р. № 63.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі цієї категорії у постанові від 20 травня 2014 року у справі № 21-94а14.
Позивачем в підтвердження факту участі у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ на території Республіки Афганістан було надано архівні довідки Федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів Федеральної служби безпеки Російської федерації» від 19.12.2019 року №21/59/Е-4826, від 15.05.2021 року №21/59/ОИЗО/Е-1226, від 27.05.2021 року №21/59/ОИЗО/Е-1679, якими вказано, що відомості щодо періоду перебування на території Республіки Афганістан ОСОБА_1 в документах військової частини НОМЕР_1 відсутні.
Також позивачем надано заяву ОСОБА_2 від 26.11.2021 року, посвідчену приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедрата-Скляр Н.М., згідно якої ОСОБА_2 підтверджено, що знайомий з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем міста Первомайськ Миколаївської області. З жовтня 1985 року по грудень 1987 року він разом з ОСОБА_4 проходили строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР міста Мари Республіки Туркменістан. За час проходження строкової військової служби у період грудня 1986 року по грудень 1987 року неодноразово з ОСОБА_4 були у службових відрядженнях та приймали участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.
Також надано заяву ОСОБА_3 від 02.12.2021 року, посвідчену приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Руденко Н.П., згідно якої ОСОБА_3 підтверджує, що знайомий с ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Первомайськ, Миколаївської області. З жовтня 1985 року по грудень 1987 року. Разом з ОСОБА_1 проходили строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Прикордонних військ Комітету державної безпеки СРСР м. Мари Республіки Туркменістан. За час проходження строкової військової служби у період грудня 1986 року по грудень 1987 рік неодноразово з ОСОБА_1 були у службових відрядженнях та приймали участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.
Проте вказані заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не приймаються судом як належні докази особистої участі позивача у бойових діях на території Республіки Афганістан, оскільки в сукупності з іншими доказами, наданим позивачем, факт участі у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ на території Республіки Афганістан не підтверджено проходження військової служби позивачем на такій території, або у відрядженні на території Республіки Афганістан.
Суд зазначає, що такого порядку надання показань свідків адміністративно-процесуальним законодавством України не передбачено.
Зокрема, статтями 65-67 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи.
Відповідно до частини 3 статті 66 Кодексу адміністративного судочинства України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.
Надання показів свідків шляхом посвідчення їх показань нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на постання питань свідкам стосовно обставин справи.
Згідно частини 1, 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, оскільки позивачем підтвердження особистої участі у бойових діях не доведено, факту того, що він був учасником бойових дій, виконував бойові (службові) завдання в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з військовими формуваннями інших держав і незаконними збройними формуваннями тощо не підтверджено, а обов`язковою умовою для надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ на території держав, зазначених в постанові Кабінету Міністрів України, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні підстави для визнання його учасником бойових дій.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, суд вважає, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Враховуючи вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 квітня 2022 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков