Справа № 120/8079/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8079/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

03 травня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Бедіна С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установит "Вінницька установа виконання покарань (№1)" Центрально-західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" Центрально-Західного міжрегіонального управління з виконання покарань Міністерства юстиції України (далі - відповідач), у якому з уточненням позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи Вінницька установа виконання покарань (№1) у частині відмови у нарахуванні і виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з серпня 2015 року по 01 квітня 2020 року (включно);

- зобов`язати Державну установу Вінницька установа виконання покарань (№1) здійснити нарахування та виплату відповідного грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з серпня 2015 року по 01 квітня 2020 року (включно) з урахуванням відповідної індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи Вінницька установа виконання покарань (№1) на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача у частині відмови у нарахуванні і виплаті грошового забезпечення позивачу у період з серпня 2015 року по 01.04.2020 року (включно), а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" Центрально-Західного міжрегіонального управління з виконання покарань Міністерства юстиції України щодо не нарахування і невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 11.08.2015 по 07.10.2015, з 25.11.2015 по 25.01.2016, з 29.01.2016 по 29.03.2016.

Зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у період з 11.08.2015 по 07.10.2015, з 25.11.2015 по 25.01.2016, з 29.01.2016 по 29.03.2016, з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 1000 грн. (одна тисяча гривень) витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" Центрально-Західного міжрегіонального управління з виконання покарань Міністерства юстиції України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення, в частині відмови в задоволення позовних вимог, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Сьомий апеляційний адміністративний суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період із 23.11.2004 року по 01.04.2020 року ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, що підтверджується записами № 3 та № 4 трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я останнього.

Наказом начальника УДПтС України у Вінницькій області № 73 о/с від 23.11.2004 призначено ОСОБА_1 на посаду молодшого інспектора 2-ї категорії відділу режиму і охорони Вінницької установи виконання покарань УДДПВП України у Вінницькій області (№1).

Наказом Вінницької установи виконання покарань управління ДПтС України у Вінницькій області (№1) № 50/ОС від 11.08.2015 року ОСОБА_1 відсторонено від посади з 08.08.2015 по 07.10.2015 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 08.08.2015 по справі №127/19782/15-к.

Наказом Вінницької установи виконання покарань управління ДПтС України у Вінницькій області (№1) № 73/ОС від 27.11.2015 року ОСОБА_1 відсторонено від посади з 25.11.2015 по січня 2016 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2015 по справі №127/19782/15-к, якою позивача відсторонено від посади з 25 листопада 2015 року строком на два місяці.

Наказом Вінницької установи виконання покарань управління ДПтС України у Вінницькій області (№1) № 9/ОС від 04.02.2016 року ОСОБА_1 відсторонено від посади з 29.01.2016 по 29.03.2016 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2016 по справі №127/19782/15-к.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 8 серпня 2015 року до позивача застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів.

Згідно із повідомленням Начальника Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області слідчому судді 10 серпня 2015 внесено заставу та у зв`язку із цим 10.08.2015 о 17.20 год ОСОБА_1 звільнений із ІТТ ВМВ.

Тобто позивач перебував під вартою 3 доби : з 08.08.2015 до 10.08.2015.

Наказом Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" Центрально-Західного міжрегіонального управління з виконання покарань Міністерства юстиції України №37/ОС-20 від 31.03.2021 відповідно до п.10 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення) прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 молодшого інспектора 2-ї категорії відділу режиму і охорони державної установи Вінницька установа виконання покарань (№1), із 01.04.2020 року звільнено. Календарна вислуга років на день звільнення становить: 16 років 10 місяців 01 день. Пільгова вислуга років на день звільнення становить: 21 рік 11 місяців 13 днів. Підстава: вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2019 року по справі № 127/19782/15-к.

18.01.2021 року адвокат Голівський В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом, у якому просив:

- надати належним чином оформлену змістовну інформацію щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з серпня 2015 року по березень 2020 року (включно) Державною установою Вінницька установа виконання покарань (№1) відповідного грошового забезпечення. Вказані відомості необхідно надати у розрізі щомісячних нарахувань і виплат починаючи з 01 серпня 2015 року по день звільнення ОСОБА_1 зі служби, звернувши особливу увагу на можливу наявність заборгованості по виплаті цього грошового забезпечення;

- в інформації необхідно висвітлити обставини звільнення ОСОБА_1 із служби, звернувши особливу увагу на те, яким чином підтверджується факт отримання останнім у день звільнення належно оформленої трудової книжки, відповідних виплат при розрахунку, а також належним чином засвідчену копію наказу про звільнення з роботи;

- надати відповідну довідку про роботу ОСОБА_1 на відповідних посадах в Державній установі Вінницька установа виконання покарань (№1), із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, звернувши особливу увагу на визначення одноденного розміру грошового забезпечення та розміру місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення з роботи.

Листом державної установи Вінницька установа виконання покарань (№1) від 25.01.2021 року за № 9/690 Щодо надання інформації надано інформацію стосовно колишнього працівника державної установи Вінницька установа виконання покарань (№1) у період службової діяльності, з долученням належним чином засвідчених копій усіх документів на 4 аркушах, а саме: витяг з наказу № 37/ОС-20 від 31.03.2020 року; довідка про перебування на посадах державної установи Вінницька установа виконання покарань (№1) колишнього працівника ОСОБА_1 ; розписка ОСОБА_1 від 01.04.2020 року; довідка начальника фінансового відділу-головного бухгалтера державної установи Вінницька установа виконання покарань (№1).

01.04.2020 року у день звільнення позивач отримав у відділі по роботі з персоналом наступні документи: обхідний лист; трудову книжку; військовий квиток; документ для постановки на військовий облік; витяг з наказу, що підтверджується відповідною розпискою від 01.04.2020 року за підписом ОСОБА_1 .

У довідці начальника фінансового відділу-головного бухгалтера ОСОБА_2 вказано, що згідно архівних даних молодшому інспектору другої категорії ОСОБА_1 грошове забезпечення за серпень 2015 року нараховано грошове забезпечення у загальній сумі 1379,44 грн. Заборгованість з виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 в установі відсутня.

Також судом встановлено, що у період з 08.08.2015 року до 01.04.2020 позивач на роботу не з`являвся, посадові обов`язки не виконував.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач пояснив, що приходив на роботу, але його не пускали, мав намір звільнитися, але заяви про звільнення не подавав. Будь-яких інших письмових звернень щодо допуску до роботи не подавав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначено Законом України Про Державну кримінально-виконавчу службу України від 23 червня 2005 року № 2713-IV (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 23 якого Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України у спірний період визначалися: Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222 (далі Інструкція № 222) до 23.02.2018; з 01.01.2018 до 01.03.2018 року Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2018 № 326/5 та з 01.03.2018 Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затвердженим Наказом Мінстерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5.

На момент обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді взяття під варту 08.08.2015 та відсторонення позивача від посади у 2015 року, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України були врегульовані Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 07.10.2009 р. № 222 (далі - Інструкція № 222).

Відповідно до п.1.7 Розділу І Інструкції №222 виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється (припиняється) на підставі наказів начальників органів і установ (до чиєї номенклатури належить посада) щодо: призначення (звільнення) на штатні посади з установленням конкретного розміру посадового окладу, підвищень, надбавок, доплат тощо; до дня підписання наказу про звільнення з посади, відрахування закінчення навчання або про скасування встановлених надбавок та доплат (крім окремих випадків, передбачених у пунктах 11, 12 та 15 цієї Інструкції), якщо інша дата не вказана в наказах.

Відповідно до п.1.13 Інструкції №222 у випадках відсутності особи рядового чи начальницького складу на службі без поважних причин грошове забезпечення за цей час не виплачується, що оформляється наказом або розпорядженням керівника органу або установи на підставі матеріалів службового розслідування.

Відповідно до п.14.1, 14.2 Розділу 14 Інструкції №222 особам рядового і начальницького складу, які за рішенням слідчих або судових органів перебувають під вартою, з дня, з якого особа рядового або начальницького складу припинила виконання службових обов`язків, грошове забезпечення виплачується лише з дозволу слідчих чи судових органів. У разі винесення судом виправдувального вироку, закриття кримінальної справи через відсутність події злочину, через відсутність у вчинку складу злочину (крім випадків закриття на цих підставах справи щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечний вчинок у стані неосудності) або через недоведеність участі обвинуваченого в учиненні злочину, а так само в разі закриття справи про адміністративне правопорушення з аналогічних підстав грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу за час перебування під вартою відшкодовується згідно з порядком відшкодування збитків відповідно до законодавства.

Враховуючи наведену норму, а також встановлені судом обставини щодо перебування позивача під вартою з 08.08.2015 до 10.08.2015 під вартою, грошове забезпечення за ці дні могло б виплачуватися лише дозволу слідчих чи судових органів.

Разом з тим, зі змісту наказів про відсторонення не вбачається надання такого дозволу.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав виплачувати грошове забезпечення позивачу з 08.08.2015 до 10.08.2015 року.

Що стосується періодів відсторонення позивача від посади з 11.08.2015 до 07.10.2015, з 25.11.2015 до 25.01.2016 та з 29.01.2016 до 29.03.2016 включно, колегія суддів погоджується із тим, що норми Інструкції №222 не містять будь-яких положень щодо обмеження виплати грошового забезпечення у період відсторонення від посади, а тому за вказані періоди позовні вимоги щодо визнання бездіяльності та зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення позивачу підлягають задоволенню.

Що стосується періодів до 01.04.2020 коли позивач не був відсторонений від посади, колегія суддів зазначає наступне.

Як уже зазначалось, відповідно до п.1.13 Інструкції №222 у випадках відсутності особи рядового чи начальницького складу на службі без поважних причин грошове забезпечення за цей

час не виплачується, що оформляється наказом або розпорядженням керівника органу або установи на підставі матеріалів службового розслідування.

Відповідачем до суду не надано відповідного наказу чи розпорядження щодо припинення виплати грошового забезпечення, разом з тим суд звертає увагу, що виплата грошового забезпечення безпосередньо пов`язана із виконанням посадових обов`язків особою.

Так, відповідно до ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата, яка має таку ж правову природу як і грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Колегія суддів зазначає, що позивач свої посадові обов`язки не виконував, на роботу не з`являвся, а тому відсутні підстави для виплати йому грошового забезпечення за періоди крім 11.08.2015 до 07.10.2015, з 25.11.2015 до 25.01.2016 та з 29.01.2016 до 29.03.2016 включно.

Такі висновки суду підтверджуються і норами Інструкції № 326/5 та Порядком №925/5, як діяли у спірний період після втрати чинності Інструкцією №222.

Так відповідно до п.1, 2 Розділу 21 Порядку №925/5 особа рядового чи начальницького складу вважається відстороненою від виконання службових обов`язків з дати видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою або на період, зазначений в наказі про відсторонення. Особам рядового чи начальницького складу, які відсторонені від виконання службових обов`язків (посади), виплачуються посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім премії).

Рішення про відсторонення особи рядового чи начальницького складу від посади можуть приймати начальники, яким надано право прийняття на службу або призначення на посаду, шляхом видання письмового наказу.

Особам рядового чи начальницького складу, стосовно яких застосовано запобіжні заходи у кримінальному провадженні у виді домашнього арешту (цілодобового) чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня винесення ухвали суду про застосування запобіжного заходу.

У разі якщо до осіб рядового чи начальницького складу, які перебували під домашнім арештом (цілодобовим) чи під вартою, застосовано інший запобіжний захід, із дня прибуття до місця проходження служби їм виплачується:

- з відстороненням від посад - оклад за спеціальним званням і надбавка за вислугу років;

- без відсторонення від посад - грошове забезпечення на загальних підставах.

Тобто виплата грошового забезпечення пов`язується з моментом прибуття до місця проходження служби після зміни запобіжного заходу чи припинення такого.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про необхідність застосування до спірних правовідносин ст70 Закону України Про Національну поліцію та зазначає, що Закон України Про Національну поліцію в цій частині набув чинності 15 листопада 2015 року, позивач був відсторонений від посади з 08.08.2015. Норми Інструкції №222, яка діяла на періоди відсторонення його від посади не передбачали обмеження виплати грошового забезпечення на час відсторонення особи від посади, що не суперечить і нормі ст.70 Закону України Про національну поліцію.

Разом з тим, позивач був відсторонений від посади всього на шість місяців, решту часу він не виконував своїх посадових обов`язків з невідомих причин. Доказів того, що позивача не допускали до робочого місця в цей період, апелянтом не надано.

Також ст.23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України від 23 червня 2005 року № 2713-IV визначено, що умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

В той же час, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Таким чином даним Законом встановлено, що грошове забезпечення працівників кримінально-виконавчої служби визначаються саме Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за періоди з 11.08.2015 до 07.10.2015, з 25.11.2015 до 25.01.2016 та з 29.01.2016 до 29.03.2016 включно.

Що стосується індексації грошового забезпечення, колегія суддів погоджується із тим, що така вимога є передчасною.

Грошове забезпечення підлягає індексації у порядку визначеному законом.

На час розгляду справи у суду відсутні підстави вважати, що відповідач на виконання рішення суду виплатить грошове забезпечення позивачу без нарахування індексації, а тому в цій частині у задоволенні вимог суд першої інстанції правомірно відмовив.

Що стосується компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Відповідно до ст.4 Закону від 19.10.2000 № 2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, основними умовами для виплати суми компенсації є 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі довічного грошового утримання) та 2)виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, довічне грошове утримання).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа № 336/4675/17), від 21.06.2018 (№ 523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

Згідно із п.3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії та довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не нарахування грошового забезпечення позивачу у період з 11.08.2015 по 07.10.2015, з 25.11.2015 по 25.01.2016, з 29.01.2016 по 29.03.2016, сталося через вину відповідача, внаслідок порушення закону, і тому позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Що стосується розподілу судових витрат, колегія суддів погоджується із тим, що оскільки позов задоволено частково, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п.161, Series A заява N 25).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 травня 2022 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.