Справа № 380/7506/20
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7506/20 пров. № А/857/833/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року про зупинення провадження(суддя Карп`як О.О., м. Львів, повний текст складено 20 грудня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Львівської області, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, скасування рішень та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Прокуратури Львівської області, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем 16.12.2021 подано клопотання (а.с. 22-24) про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/19291/19.

Клопотання обґрунтоване, зокрема, тим, що однією з основних правових підстав для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та звільнення позивача з роботи є Порядок проходження прокурорами атестації, затверджений наказом Генерального прокурора України від 03.10.2019 №221. Водночас, позивач в клопотанні вказує, що даний Порядок не відповідає вимогам Конституції України та іншим нормам міжнародного права. Зокрема в частині неоднакового підходу до прокурорів щодо обов`язку проходження атестації, звуження існуючих прав прокурорів, встановлення додаткових підстав для звільнення, безпідставне та таке, що не відповідає Закону України Про прокуратуру збільшення етапів атестації прокурорів, насамперед включення такого етапу атестації, як загальні здібності і навички. У позовній заяві позивачем вказується, що Порядок проходження прокурорами атестації, запроваджуючи проведення атестації прокурорів, робить винятки для певних їх категорій. Більше того, такий не відповідає положенням статей 8, 24 Конституції України, зокрема принципу верховенства права. При цьому одним з фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність, зміст якого полягає в тому, що юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними. Адже інше не може забезпечити їхнє однакове застосування та не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. На цю правову позицію звертав увагу Конституційний Суд у відповідних рішеннях (від 22.09.2005 року №5- рп/2005, від 29.06.2010 року №17-рп/2010, від 22.12.2010 року №23-рп/2010, від 11.10.2011 року №10- рп/2011 тощо). Також, в позовній заяві здійснюється посилання, що у кожній прокуратурі існувала спеціалізація прокурорів, впровадження якої було передбачено наказом Генерального прокурора України №15 від 19.01.2017 Про основні засади організації роботи в органах прокуратури України. Зокрема у пункті 8.3 вказаного наказу зазначено, що робота структурних підрозділів регіональних прокуратур організовується, як правило, за територіальним та функціональним (предметним) принципами, з урахуванням теоретичної підготовки та практичного досвіду працівників, використовуючи їхню спеціалізацію, закріплення за ними конкретних напрямів. Утім, така спеціалізація взагалі не врахована у Порядку. Водночас врахування судом вказаних доводів є фактично неможливим, оскільки Порядок проходження прокурорами атестації, затверджений наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 є чинним (не скасованим) й відповідно його норми підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року клопотання позивача про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у справі №380/7506/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/19291/19.

Не погодившись з вказаною ухвалою, її оскаржила Львівська обласна прокуратура, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. Також наголошує на необхідність дотримання строків при розгляді даної категорії справ.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції, зазначену в пункті 11 частини першої статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що зупинення провадження в справі спрямоване також на те, щоб обставини, що об`єктивно перешкоджають здійсненню адміністративного судочинства у певній справі і мають об`єктивний характер, не були такими, що тягнуть за собою порушення строків розгляду справи, встановлених КАС України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав-учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами упродовж розумного строку.

Практика Європейського суду з прав людини з цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких: складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини з питання, що розглядається, вбачається, що трудові спори за своєю природою вимагають оперативного вирішення, ураховуючи значимість цього питання для зацікавленої особи, яка через звільнення втрачає засоби для існування.

Отже, тривале зволікання судом з розглядом трудових спорів, різновидом яких є спори щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.

Окремо слід зазначити, що зупинення провадження у справі щодо проходження публічної служби покладає на обох сторін надмірний тягар правової невизначеності.

Так, орган, з якого звільнено особу, не може прийняти на цю посаду іншу особу з огляду на можливість поновлення на цій посаді попередньою працівника, а особа, яку звільнено, не розуміє перспективи свого подальшого проходження публічної служби та потреби у працевлаштуванні.

У зв`язку з цим, для даної категорії справ законодавством встановлено стислі процесуальні строки з метою своєчасного та оперативною розгляду: місячний строк для звернення до суду замість загальною шестимісячного; віднесено такі справи до справ незначної складності і зменшеними строками розгляду.

Таким чином, невиправдане зупинення провадження у справах даної категорії є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Крім того, спір пов`язаний з можливістю поновлення особи на роботі. У такому випадку на користь особи підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який за рахунок надміру тривалого розгляду справи може сягнути величезних розмірів за відсутності у цьому вини органу.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №826/25204/15, від 07 квітня 2021 року у справі №200/5251/20-а.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи №640/19291/19 триває більше двох років, відтак зупинення провадження в даній справі суд вважає недоцільним і таким, що не відповідає завданням адміністративного судочинства

Також, апеляційний суд зазначає, що у справі №640/19291/19 оскаржується Наказ Генерального прокурора від 03.10.2019 №221 Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації, відтак цей порядок в подальшому може бути визнаний протиправним та скасований.

Апеляційний суд вказує, що відповідно до пункту 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеною судом моменту після прийняття такого акту. Суд визначає, шо рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Таким чином, рішення у справі №640/19291/19 не вплине на права та обов`язки позивача, який не успішно пройшов атестацію, та законність прийнятого судом у даній справі рішення на підставі наявних доказів.

Відтак, приймаючи ухвалу про зупинення провадження, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, та дійшов помилкового висновку про необхідність зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №640/19291/19. Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції вбачає підставним задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частинитретьої статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування такого рішення із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року про зупинення провадження у справі №380/7506/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш