Справа № 540/3886/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/3886/21

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Херсон;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

01.12.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу у м. Херсоні Управління Державної Міграційної Служби України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправною відмову Дніпровського районного відділу у м. Херсоні УДМС України у Херсонській області у виданні паспорта громадянина України у формі книжечкі у зв`язку втратою, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

зобов`язати Дніпровський районний відділ у м. Херсоні УДМС України у Херсонській області, оформити та видати, у зв`язку з втратою, паспорт громадянина України у формі книжечки з прописаним кульковою ручкою (не всіма великими літерами-CapsLock), відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, без передачі будь-яких даних до ЄДДР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до органу міграційної служби із заявою про оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки старого зразка без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Однак, у задоволенні вказаних вимог відповідач відмовив, з огляду на відсутність відповідних правових підстав, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 року №302.

Посилаючись на одночасну чинність положень Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України від 13.04.2012 року №320, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» від 04.06.1994 року №353 (в редакції постанови КМУ від 12.06.2013 року №415), правові висновки Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17, а також гарантії щодо права на захист свого імені, передбачені як цивільним так і конституційним законодавством, вказує, що відмова у задоволенні вимог позивача не ґрунтується на законі та вбачаються всі підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідні дії в судовому порядку.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Проаналізувавши положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Закону України «Про захист персональних даних», приписи Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 року №2503-XII (в редакції постанови Верховної Ради України від 02.09.1993 року №3423-XII) та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України від 25.03.2015 року №302, Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України від 06.06.2019 року №456, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які посвідчують особу та підтверджують громадянство, є документами, які забезпечують ідентифікацію особи та підтверджують її статус. Належна ідентифікація особи захищає права та свободи інших осіб, які вступають з такою особою в правові відносини і користуються при цьому документами особи як такими, що належно її ідентифікують. Паспорт громадянина України оформлюється виключно з застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Враховуючи попереднє оформлення на ім`я позивача паспорта громадянина України у формі ID-картки за допомогою засобів ЄДДР внаслідок самостійного волевиявлення та документування позивача паспортом громадянина України для виїзду за кордон, що також оформлений з використанням засобів Реєстру, надання позивачем згоди на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення їх до безконтактного носія, тобто, надання згоди на обробку персональних даних, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що законна і добровільна видача паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо позивача до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України та законам України.

За встановлених обставин та правового регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції визначив доведеною відповідачем правомірність своїх дій та відсутніми підстави вважати обґрунтованими повні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням як ст.ст. 24, 92 Конституції України так і приписам Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, освідчують особу чи її спеціальний статус», Закону України «Про захист персональних даних», Положення про паспорт громадянина України, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» і помилково не враховано, що реалізація державних функцій має здійснюватись без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими, а особи, які відмовились від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу використання традиційних методів ідентифікації особи.

Апелюючи проти обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апелянт також додає, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Разом з тим, таке обмеження, як неможливість отримати паспорт у формі книжечки, законодавством в принципі не передбачена, натомість діючим законодавством визначено процедуру та порядок отримання паспорта у формі книжечки. Вибір позивача мати паспорт у формі книжечки є вираженням волі, що пов`язане із релігійними переконаннями, які охороняються Конституцією України і виключає можливість позбавлення особи права на дотримання конституційних прав з боку держави.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровський районний відділ у м. Херсоні Управління Державної Міграційної Служби України в Херсонській області посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, на підставі заяви-анкети від 11.08.2016 року №517 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.08.2016 року по досягненню 16-річного віку документована паспортом громадянина України у формі ID-картки з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 з терміном дії до 23.08.2026 року.

Зазначений паспорт оформлений за допомогою засобів ЄДДР та при його оформленні позивач надавав згоду на обробку персональних даних.

02.02.2021 року позивач, посилаючись на приписи Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, звернувся до Дніпровського УДМС із заявою про видачу паспорту громадянина України у вигляді книжечки, зразка 1994 року.

Розглянувши заяву, відповідач відмовив у задоволенні вказаних вимог, про що повідомив позивача у листі від 11.02.2021 року №6510.8-259/6510-21.

Як на підставу для залишення вимог заявника без задоволення, Управління, з огляду на приписи п.п. 2 п. 100 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 року №302, послалось на наявність інформації про дійсність та придатність для використання попередньо оформленого паспорту громадянина України у формі картки від 23.08.2016 року №000139482, терміном дії до 23.08.2026 року.

Також, Управління роз`яснило заявнику, що відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 року №398) міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, що яких прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання вчинити такі дії.

05.05.2021 року позивач звернувся до Управління міграційної служби із заявою про відмову від біометричного паспорту та від присвоєного ідентифікатора особистості - УНЗР.

Листом від 26.05.2021 року №6510.8-916/6510-21 УДМС повідомило заявнику про те, що при оформленні паспорту громадянина України у формі ID-картки і паспорту громадянина України для виїзду за кордон, позивачем добровільно було надано згоду на обробку персональних даних та внесення їх до Реєстру, в результаті чого автоматично сформований унікальний номер запису в Реєстрі, який є незмінним.

Посилаючись на положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302, Управління вказало, що чинним законодавством не передбачені підстави та право вимагати видалення даних з Реєстру.

Також, 05.05.2021 року позивач подав заяву із вимогою видати паспорт громадянина України у вигляді книжечки замість втраченого паспорту громадянина України у формі ID-картки.

До заяви додано: власноруч заповнена форма №1; дві фотокартки; платіжний документ про сплату державного мита; висновок з поліції.

Розглянувши заяву, Управлінням відмовлено у задоволенні вимог заявника, про що повідомлено у листі від 01.06.2021 року №6510.8-943/6510-21.

Роз`яснивши порядок оформлення паспорта замість втраченого або викраденого, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302, Управління з посиланням на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 року №398 зазначило, що міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, що яких прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання вчинити такі дії.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI суспільні відносини, пов`язані зі збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру, оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 4 Закону України від 20.11.2012 року №5492-VI, єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються зі застосуванням засобів Реєстру, забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 10 Закону України від 20.11.2012 року №5492-VI (в редакції, яка діяла на момент оформлення позивачу паспорту громадянина України у формі ID-картки) внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).

Для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується розпорядником Реєстру.

Згідно із п.п. "а" п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України від 20.11.2012 року №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом з застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

У ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України від 20.11.2012 року №5492-VI передбачено, що Фома кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 21 Закону України від 20.11.2012 року №5492-VI (в редакції, яка діяла на момент оформлення позивачу паспорту громадянина України у формі ID-картки) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України незалежно від віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України у порядку, визначеному цим Законом.

Паспорт громадянина України оформляється всім особам, починаючи від народження та незалежно від віку, на кожні 10 років.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру.

Слід враховувати, що п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (в редакції, яка діяла на момент оформлення позивачу паспорту громадянина України у формі ID-картки) запроваджено з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, із застосуванням Єдиного демографічного реєстру.

У п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 визначено, що до завершення роботи із запровадження оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка попереднього зразка.

З 01.11.2016 року, а саме із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року №745 та на момент виникнення спірних правовідносин, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 передбачає запровадження із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Також, на момент виникнення спірних правовідносин, у п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 установлено, що:

прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється;

паспорт громадянина України, що не містить безконтактного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано;

Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 року №398 пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 доповнено абзацом такого змісту:

«Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року».

Відповідно до п. 5 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302, у разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

За правилами п.п. 1 п. 7 Порядку від 25.03.2015 року №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Перелік документів, який подається заявником для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого, визначений у п. 46 Порядку від 25.03.2015 року №302.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року №2297-VI суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України від 01.06.2010 року №2297-VI персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 15 цього Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Виходячи з обставин, що склались у цій справі, судом першої інстанції вірно враховано, що вперше, 23.08.2016 року, позивачем за особистою заявою отримано паспорт громадянина України у формі ID-картки, оформлений за допомогою засобів ЄДДР.

Крім того, позивач документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон, що також оформлений з використанням засобів Реєстру. При оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон позивачем надано згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців рук та внесення їх до безконтактного носія.

З огляду на правове регулювання спірних правовідносин, слід зазначити, що оформлення і видача паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, запроваджено з 01.11.2016 року.

Реалізація функцій державної міграційної служби з оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється на підставі відповідного судового рішення, що набрало законної сили, та Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 року №456, з урахуванням приписів постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Разом з цим, з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого) паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України від 25.03.2015 року №302, здійснюється у відповідності до вимог цього Порядку.

З 1 листопада 2016 року прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, припиняється.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що при вирішенні питання про оформлення позивачу паспорта громадянина України відповідач мав керуватись положеннями ст. 21 Закону України від 20.11.2012 року №5492-VI та Порядку від 25.03.2015 року №302.

Відповідно до положень ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Право на свободу релігії закріплено і у статті 9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Водночас, свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших людей (ч. 2 ст. 9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Частиною 4 ст. 35 Конституції України врегульовано, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

У статті 19 Основного Закону України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України від 20.11.2012 року №5492-VI гарановано захист і безпеку інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

Законна і добровільна видача паспорта громадянина України у формі картки та внесення інформації щодо неї до Реєстру жодним чином не суперечить нормам Конституції України, Закону України від 01.06.2010 року №2297-VI.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Вірно встановлюючи обставини справи та відсутність процесуальної можливості застосувати правові висновки Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), судом першої інстанції також правильно враховано, що предметом спору у зразковій справі є вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки у відповідності до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, тоді як в даній справі позивачем згода на обробку персональних даних була добровільно надана.

Враховуючи викладене, беручи до уваги норми національного та міжнародного права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що під час вирішення поданої позивачем заяви відповідач діяв в межах своїх повноважень та на виконання чинного законодавства, в свою чергу, доводи позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обґрунтованого підтвердження не мають.

Оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв