Справа № 120/2627/22-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 травня 2022 р. Справа № 120/2627/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Печинської А.А. від 28.01.2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68415134 з виконання постанови про стягнення з позивачки виконавчого збору у розмірі 74774,27 грн.

Позивачка з оскаржуваною постановою не погоджується, вважає її протиправною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 01.03.2022 року відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 2-денний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України. Крім того, для забезпечення повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин у справі і постановлення законного та обґрунтованого рішення суд дійшов висновку про необхідність витребування з Жмеринського ВДВС копій матеріалів виконавчих проваджень № 52229113 та № 68415134.

22.04.2021 від відповідача поштою надійшли витребувані судом матеріали виконавчих проваджень. Разом з тим відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Відтак суд, керуючись положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши доводи позивачки на підтримку своїх вимог, суд встановив таке.

25.04.2016 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист у цивільній справі № 130/435/15-ц за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з вказаним виконавчим документом суд вирішив, серед іншого, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість станом на 23.01.2015 за договором про надання споживчого кредиту в сумі 29251,17 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 25532,32 доларів США та заборгованості за процентами в розмірі 3718,85 доларів США, а також пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 2225,14 грн. та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 5718,94 грн. Крім того, рішенням суду вирішено стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "УкрСиббанк" судовий збір по 1218,00 грн. з кожного.

Зазначений виконавчий лист стягувач пред`явив до примусового виконання у Жмеринський ВДВС, зокрема щодо боржниці ОСОБА_2 разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2016 року, вх. № 9/10359.

Постановою державного виконавця Жмеринського ВДВС від 16.09.2016 відкрито виконавче провадження ВП № 52229113 з виконання виконавчого листа № 130/435/15-ц, виданого 25.04.2016 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 29251,17 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 2225,14 грн, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 5718,94 грн, а також 1218,00 грн судового збору.

У пунктах 2-3 вказаної постанови зазначено, що у разі добровільного невиконання рішення суду в строк до 22.09.2016 року, буде здійснено його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Постановою державного виконавця від 23.09.2016 року ВП № 52229113 за невиконання рішення суду в добровільному порядку у встановлений для цього строк з боржниці ОСОБА_2 на підставі ст. 28 Закону України "Про виконавчий збір" стягнуто виконавчий збір у розмірі 76222,32 грн.

Постановою державного виконавця від 28.02.2017 року ВП № 52229113 звернуто стягнення на доходи боржниці ОСОБА_2 , яка працює в Міська клінічна лікарня №1, у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 838560,77 грн.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, в подальшому із заробітної плати та інших офіційних доходів позивачки в період з березня 2017 року до 03.09.2018 року здійснювалось відрахування грошових коштів у вищезазначеному розмірі. При цьому частина стягнутих коштів перераховувалась стягувачу, а частина спрямовувалась на покриття витрат виконавчого провадження та стягнутого виконавчого збору.

13.06.2019 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі для перевірки майнового стану боржника. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання закордон.

26.01.2022 року представник ПАТ "УкрСиббанк" подав на адресу Жмеринського ВДВС заяву про повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження № 52229264.

28.01.2022 року відповідач виніс постанову ВП № 52229113 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Водночас у пункті 2 постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 28.01.2025 року.

Крім того, постановою державного виконавця Печинської А.А. від 28.01.2022 відкрито виконавче провадження № 6841374 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 55208,60 грн на підставі постанови № 52229113 від 23.09.2016.

Позивачка вважає вказану постанову протиправною і такою, що прийнята за відсутності законних підстав, а тому звернулася до суду з позовом про її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону № 1404-VІІІ надано визначення поняття "виконавчий збір" та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд зауважує, що наведена редакція частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ діє з 28.08.2018, а саме з дати набрання чинності Законом № 2475-VIII від 3 липня 2018 року, яким внесені зміни до цієї норми.

Водночас на дату відкриття виконавчого провадження № 52229113 (станом на 16.09.2016) та дату прийняття постанови про стягнення з боржниці ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 76222,32 грн (станом на 23.09.2016) частина друга статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В розумінні вимог Закону № 1404-VІІІ початком примусового виконання є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак суд погоджується з доводами позивачки про те, що з урахуванням дати відкриття виконавчого провадження № 52229113, до спірних правовідносин належить застосовувати приписи ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції до 28.08.2018 року, в силу яких виконавчий збір підлягає стягненню з боржника лише за фактичне стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника суми заборгованості.

Крім того, суд погоджується з необхідністю застосування при вирішенні цієї справи правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі № 819/1116/17 та від 28.04.2020 року у справі № 520/11908/18, оскільки у цих справах виконавче провадження було відкрите до внесення змін до ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII (до 28.08.2018 року), тобто як і в цій адміністративній справі.

Так, вирішуючи вказані справи Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

При цьому Верховний Суд зазначив, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Зазначені положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Наведені висновки є застосовними до спірних правовідносин у цій справі і суд не вбачає підстав для відступу від таких висновків.

Суд наголошує, що оскільки постанова про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 52229113 була прийнята у вересні 2016 року, тобто за попереднього правового регулювання, згідно з яким обов`язковими умовами для стягнення з боржника виконавчого збору було фактичне виконання виконавчого документа, а саме лише у тому разі, якщо вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання привели до реального виконання рішення, застосування до спірних правовідносин нової редакції частини другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, яка діє з 28.08.2018 року, у сукупності з положеннями ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ та відповідними вимогами Інструкції, буде несправедливим та істотно погіршуватиме становище позивачки як боржника у виконавчому провадженні.

Водночас суд враховує, що виконавче провадження № 52229113 закінчене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ у зв`язку з відкликанням виконавчого документа стягувачем, що однак не позбавляє останнього права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Зокрема, у даному випадку стягувач ПАТ "УкрСиббанк" вправі повторно пред`явити виконавчий лист Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області № 130/435/15-ц від 25.04.2016 року у строк до 28.01.2025 року.

Отож, існує очевидна загроза подвійного стягнення з позивачки ОСОБА_2 виконавчого збору з виконання одного й того ж виконавчого документа, а саме в рамках виконавчого провадження № 68415134, яке вже відкрите на підставі оскаржуваної постанови, та в рамках виконавчого провадження з виконання основного виконавчого документа у випадку його повторного пред`явлення стягувачем до примусового виконання. Тим паче, що відповідно до чинного на сьогодні Закону № 1404-VІІІ стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця та засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, а стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Частиною другою статті 19 Конституції України на органи державної влади та місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб покладено обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим слід вказати, що пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 року № 2, при визначенні кількості вимог немайнового характеру вимогу про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності слід вважати однією вимогою.

Тобто, не дивлячись на те, що позивачем, згідно квитанції про сплату судового збору здійснено платіж за вказаним призначенням в загальній сумі 1984,80 грн., зміст позовних вимог дає підстави кваліфікувати їх як одну вимогу немайнового характеру, а відтак, розмір судового збору має становити 992,40 грн., який і підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В той же час, інша частина коштів, може бути повернута позивачу, як надмірно/помилково сплачені кошти, в порядку визначеному "Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Печинської Альони Анатоліївни від 28 січня 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68415134 з виконання постанови № 52229113 від 16 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 74774,27 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Жмеринського відділу державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

відповідач: Жмеринський відділ державної виконавчої служби у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (, місцезнаходження: вул. Валерія Брезденюка, 19, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100).

Суддя Чернюк Алла Юріївна