Справа № 340/1614/22
Суддя: В.В. Науменко
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/1614/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Науменка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Кропивницька митниця Державної митної служби України (вул. Лавандова, б. 27-Б, м. Кропивницький, 25030, )

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника, звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням наданих уточнень, просить суд:

1) скасувати рішення Кропивницької митниці Державної митної службу України про коригування митної вартості товарів UA901000/2021/000027/2 від 01.12.2021;

2) скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Кропивницької митниці Держмитслужби №UA901020/2021/000171 від 01.12.2021.

3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці Держмитслужби судовий збір в розмірі 2229,28 та витрати на професійну правничу допомогу 4000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2021 позивачем подано до митного оформлення відповідачу електронну митну декларацію № UА901020/2021/004441 на товар вантажний автомобіль марки RENAULT модель MIDLUM, ідентифікаційний номер кузова: НОМЕР_2 , що був у використанні; рік виготовлення 2013, загальною вартістю за діючим договором 3200 Євро, визначивши при цьому митну вартість товару за першим методом - за ціною договору (контракту). Натомість відповідач безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, застосувавши резервний метод. При цьому, товар випущено на митну територію України після сплати додаткових митних платежів. Вважає оскаржуване рішення відповідача протиправним та просить його скасувати.

Ухвалою суду від 28.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою суд встановив відповідачу порядок та строки для подання до суду відзиву на позов та доказів, необхідних для вирішення справи (а.с.55).

Відповідачем до суду 13.04.2022 подано відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує. Свої заперечення обґрунтовує відсутністю у податних декларантом документах для митного оформлення товару документів, що могли б відобразити факт здійснення оплати за товар, у зв`язку із чим було надано письмову вимогу про надання додаткових документів. У зв`язку з не наданням усіх документів, у тому числі витребуваних митницею, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом. Спірне рішення уважає правомірним. Просить у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 58-63).

22.04.2022 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з доводами, викладеними відповідачем у відзиві на позов, наполягає на раніше викладеній позиції та просить позов задовольнити у повному обсязі (а.с 86-94).

26.04.2022 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач уточнив номер картки відмови у прийнятті митної декларації, зазначивши правильний номер замість зазначеного у позові помилкового (а.с. 99-100).

Відповідач правом подачі заперечення не скористався.

Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 57 МК України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1ст. 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2 3 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).

Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З системного аналізу наведених вище норм, суд дійшов висновку про те, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що свідчать про заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведення декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2, 4 ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Обов`язок доведення митної вартості ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на митну територію України ввезено вантажний автомобіль RENAULT MIDLUM 2013 року випуску, вартість якого відповідно до контракту (мовою оригіналу: Kaufvertrag) б/н від 23.11.2021 становить 3200 Євро (а.с. 19-22).

До митної служби також надано рахунок-фактуру №232 від 17.11.2021, згідно якої вартість зазначеного автомобіля також складає 3200 Євро (а.с. 16-18), та інші документи згідно переліку.

Товар і відповідні товаросупровідні документи подано до митного оформлення згідно митної декларації від 30.11.2021 № UA901020/2021/004441 (шляхом електронного декларування) (а.с. 74-75). Митну вартість було заявлено декларантом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Окрім вищезазначених документів, під час митного оформлення до вказаної митної декларації відповідачу було надано наступні документи для підтвердження митної вартості товару, а саме:

- Платіжний документ, що підтверджує вартість товару № б/н від 12.11.2021 (а.с. 23);

- Копія митної декларації країни відправлення № 21DE00E8 від 27.11.2021.

Разом з цим при перевірці поданої митної декларації від 30.11.2021 № UA901020/2021/004441 та документів, долучених до декларації, митним органом встановлено, що документи, подані декларантом до митного оформлення товару, містять неточності, зокрема у частині відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Судом встановлено, що міжнародний контракт (мовою оригіналу: Kaufvertrag) б/н укладено 23.11.2021, та розділ 3 такого контракту передбачає сплату за товар після підписання зазначеного договору. При чому, жодних документів, які б підтверджували сплату коштів саме на виконання контракту б/н від 23.11.2021 року, здійснену після моменту його підписання, до митної служби не надано. Вказаний контракт також не містить відомостей щодо наявності раніше складених та/або сплачених рахунків-фактур/інвойсів, як і попередньо отриманих коштів на виконання умов цього контракту (а.с. 19-22).

Наданий позивачем рахунок-фактура №232 від 17.11.2021 містить у собі, серед іншого, рукописний текст німецькою мовою про перерахування 500 Євро та отримання решти готівкою, проте не зазначено, коли саме відбулась така оплата, у якому фактичному розмірі отримано готівку, жодних підтверджуючих таку оплату готівковими коштами документів (приходні ордери, касові чеки тощо) декларантом до митного органу не надано. Крім цього, зі змісту рахунку-фактури №232 від 17.11.2021, який виписаний раніше укладення контракту б/н від 23.11.2021, не вбачається його зв`язку із вищевказаним контрактом та того факту, що оплата за рахунком №232 відбулась на виконання контракту б/н від 23.11.2021 (а.с. 16-18).

Документ, що підтверджує оплату за придбаний товар, наданий декларантом до митного органу квитанція про проведення платежу у сумі 500 Євро, взагалі датований 12.11.2021, тобто задовго до дати складання як рахунку-фактури №232 від 17.11.2021, так і контракту б/н від 23.11.2021, а тому його зв`язок з виконанням саме контракту б/н від 23.11.2021 є досить сумнівним (а.с. 23).

Суд також зазначає, що зі змісту зазначеної квитанції від 12.11.2021 вбачається, що платником є не позивач, а інша особа ОСОБА_2 , тим більше сума платежу є значно меншою за вартість товару, зазначену у контракті б/н від 23.11.2021.

Отже, у відповідача були обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товару, а твердження позивача стосовно відсутності будь-яких розбіжностей у наданих документах не відповідає дійсності та є неприйнятними.

На підставі ч. 3 ст. 53 МК України, для підтвердження митної вартості та її складових частин відповідачем направлено повідомлення позивачу з проханням надати додаткові документи: касовий або товарний чек, ярлик, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів; якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або банківські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Декларант листом від 30.11.2021 №03/11 повідомив про неможливість надання додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Кодексу метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до статті VII ГАТТ (ГЕНЕРАЛЬНА УГОДА З ТАРИФІВ І ТОРГІВЛІ), оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується митні платежі, або аналогічного товару (підпараграф 2 (а) статті VII ГАТТ).

Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції (підпараграф 2 (b) статті VII ГАТТ). Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпараграфа (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити (підпараграф 2 (c) статті VII ГАТТ). Формулювання підпараграфів (a) і (b) дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на аналогічний товар (додаток I до статті VII ГАТТ).

Згідно статті 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ).

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947).

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Це безпосередньо стосується таких норм міжнародного права, як стаття VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Відповідно до пункту 2 (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Відповідно до пункту 2 (б) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції . Якщо дійсна вартість не може бути визначена до пункту 2 (б) вказаної вище Генеральної угоди, оцінка митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року передбачено, що: Ніщо в цій Угоді не тлумачиться як таке, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданих для цілей митного оцінювання .

Згідно статті 7 Угоди про застосування статті VII ГАТТ , якщо митна вартість імпортних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 1-6 включно, то митна вартість визначається з використанням розумних засобів, сумісних із принципами та загальними положеннями цієї Угоди і Статті VII ГАТТ 1994 та на основі даних, наявних у країні імпорту.

Таким чином, аби упевнитись, що задекларована митна вартість ґрунтується на дійсній вартості здійснюється порівняння рівня заявленою митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних і подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Як наведено вище по тексту, відповідно до ст. 57 Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів); на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм Митного кодексу. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не було застосовано у зв`язку з відсутністю вартості операції з ідентичними товарами, прийнятої митним органом, з дотриманням умов, зазначених у ст. 59 Митного кодексу.

Згідно зі ст. 60 Митного кодексу у разі, якщо митну вартість оцінюваних товарів не може бути визначено відповідно до положень статей 58 і 59 Кодексу, за митну вартість береться вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) слід розуміти товари, які хоч і не є однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Із матеріалів справи слідує, що відповідачем:

- у зв`язку з відсутністю цінової інформації щодо вартості подібних (аналогічних) товарів метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовано;

- метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (ст. 62 МКУ) не застосовано у зв`язку з відсутністю інформації щодо ціни одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов`язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування, якщо вони можуть бути виділені, компонентів, зазначених у ст. 62 МКУ;

- метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (ст.63 МКУ) не застосовано у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості товарів, надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені та складається із сум, зазначених у ст. 63 МКУ.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 Кодексу.

Судом встановлено, що митною службою за наслідком розгляду наданих декларантом документів та проведених консультацій прийнято рішення про коригування митної вартості, митну вартість визначено за резервним методом визначення митної вартості товарів на рівні 7200 Євро.

Для визначення митної вартості відповідачем використані відомості з МД №UA204020/2021/265882 від 10.09.2021, за якою здійснено митне оформлення бувшого у використанні вантажного автомобіля RENAULT MIDLUM 2013 року випуску, з об`ємом двигуна 4764 см3, 161 кВт, МВМВ 1, тобто товару, найбільш наближеного за своїми параметрами до того, що ввозився позивачем.

Отже, скоригована митна вартість ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, основою для визначення митної вартості є митна вартість оцінюваних товарів яка визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

В графі 33 оспорюваного рішення зазначено обґрунтовані причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Враховуючи наведене вище в його сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач з дотриманням вимог ст. 58 МК України правомірно здійснив визначення митної вартості імпортованого товару, спірне рішення є правомірним і правові підстави для його скасування відсутні.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірного рішення підтверджено належними та допустимими доказами, тому позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України щодо відшкодування судових витрат позивачу відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити фактично понесеними.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. Науменко