Справа № 420/13782/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

03 травня 2022 року
м. Київ
справа № 420/13782/21
адміністративне провадження № К/990/8967/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Коваленко Н.В.,
суддів: Стрелець Т.Г., Чиркіна С.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови ОСОБА_1 , викладеної листом №12482-11930/Г-02/8-1500/21 від 27 липня 2021 року, у проведенні перерахунку пенсії з 05 березня 2019 року та з 01 лютого 2020 року, з урахуванням 83% розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідках Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ЮО76039 від 02 червня 2021 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року та на 01 лютого 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 05 березня 2019 року та з 01 лютого 2020 року, з урахуванням 83% розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідках Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ЮО76039 від 02 червня 2021 року про розмір грошового забезпечення, станом на 05 березня 2019 року та на 01 лютого 2020 року, без обмеження її максимального розміру та зі сплатою суми недоотриманого пенсійного забезпечення, що утворилася унаслідок проведеного перерахунку, за період з 01 квітня 2019 року та з 01 лютого 2020 року по день фактичного проведення перерахунку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в перерахунку та виплаті ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року на підставі довідки Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ЮО76039 від 02 червня 2021 та з 01 лютого 2020 року на підставі довідки Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ЮО76039 від 02 червня 2021 року, з урахуванням зазначених в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05 березня 2019 року на підставі довідки Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ЮО76039 від 02 червня 2021 та з 01 лютого 2020 року на підставі довідки Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ЮО76039 від 02 червня 2021 року, з урахуванням зазначених в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести позивачу перерахунок пенсії з 05 березня 2019 року та з 01 лютого 2020 року, з урахуванням його права на пенсію у розмірі 83 % грошового забезпечення, яке зазначено в довідках Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ЮО76039 від 02 червня 2021 року про розмір його грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року та станом на 01 лютого 2020 року.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах а, б, в та г пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доведення обставин, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та, відповідно, право на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказані підстави мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Суд критично оцінює наведені підстави касаційного оскарження, оскільки вказане обґрунтування не дає підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення або має значний суспільний інтерес, не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника якимись особливими ознаками, завдяки чому їх можна було б виокремити в окрему групу, та не свідчать про наявність заінтересованості суспільства в результатах розгляду саме цієї справи, а має суб`єктивний характер.

Необґрунтованими є посилання скаржника на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 807/1332/17, від 19 березня 2019 року у справі № 591/2813/17, від 22 квітня 2019 року у справі № 820/601/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 804/215/18, від 23 жовтня 2019 року у справі № П/811/112/17 в тій частині, що визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює дію актів, які в свою чергу визнані ним такими, що втратили чинність, оскільки вказані доводи не впливають на формування правозастосовчої практики у спірних правовідносинах.

Суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення справи керувалися висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 826/3858/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року у зразковій справі №160/8324/19. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зроблених висновків.

Необґрунтованими є доводи скаржника про те, що судами під час вирішення справи не було враховано положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 в частині пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду із позовом, оскільки підставою для видачі довідки стало рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі №420/11895/20, яке набрало законної сили.

Також, із постанови суду апеляційної інстанції убачається, що лист-відмова в проведенні перерахунку пенсії на підставі оновлених довідок Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області складено у липні 2021 року.

Отримавши вказану відповідь пенсійного органу, викладену в листі №12482-11930/Г-02/8-1500/21 від 27 липня 2021 року, позивач без зволікань 04 серпня 2021 року звернувся до суду за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, у межах визначеного приписами чинного процесуального законодавства строку. Вказаним доводам суд апеляційної інстанції надав оцінку.

Скаржник в касаційній скарзі зазначає, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 лютого 2021 року у справі № 200/3757/20-а, від 11 лютого 2021 року у справі № 200/3774/20-а, від 11 лютого 2021 року у справі № 240/11952/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 240/12309/20, від 27 травня 2021 року у справі № 520/5794/20, відповідно до яких розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Колегія суддів критично оцінює вищевказані доводи, оскільки розрахункові величини для визначення розміру посадового окладу, зокрема, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати позивача, не були предметом розгляду справи.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що посилання скаржника на існування обставин, визначених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими, оскільки на поточний день ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Т.Г. Стрелець

Суддя С.М. Чиркін