Справа № 240/22332/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 240/22332/21
адміністративне провадження № К/990/9678/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волков Сергій Миколайович, на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 240/22332/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період 2016-2018 років, не проведену ним в період з 18 жовтня 2018 року по 10 червня 2021 року;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь середній заробіток за час затримки проведення розрахунку щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, за період 2016-2018 років, за період з 18 жовтня 2018 року по 10 червня 2021 року відповідно при звільненні в повному обсязі в сумі 363293,52 гривень, без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року, позовну заяву повернуто позивачеві.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волков Сергій Миколайович, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Повертаючи позовну заяву позивачеві, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки остаточний розрахунок з позивачем було проведено 10 червня 2021 року, а тому процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду почався для позивача 11 червня 2021 року та відповідно закінчився 11 липня 2021 року. Водночас, з вказаним адміністративний позовом до суду позивач звернувся лише 09 вересня 2021 року, що свідчить про пропуск позивачем, встановленого в частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частинами першою та другою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Частиною шостою статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
На виконання ухвали суду від 14 вересня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просив поновити позивачу пропущений процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду.
Поважність причин пропуску строку представник позивача обґрунтував тим, що після виплати ОСОБА_1 10 червня 2021 року на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №240/20936/20 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій, він прийняв рішення звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку з ним розрахунку. Однак, при підготовці позовної заяви постало питання про отримання документального підтвердження перерахунку військовою частиною НОМЕР_1 грошей на рахунок позивача. Водночас у зв`язку з тим, що з 20 серпня 2020 року позивач перебуває за кордоном, виникла складність в отриманні вказаного підтвердження. Так, представник позивача зазначив, що відповідний адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 щодо надання інформації про виплачені ОСОБА_1 кошти він надіслав 29 червня 2021 року, однак відповідь на нього отримав лише 12 серпня 2021 року. Оскільки без довідки військової частини НОМЕР_1 , яку він отримав 12 серпня 2021 року, подача позову була неможливою, представник позивача вважає, що строк на звернення до суду був пропущений з поважних причин, а тому просив його поновити.
Надаючи правову оцінку вказаним аргументам скаржника, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що посилання представника позивача про подачу 29 червня 2021 року адвокатського запиту до військової частини НОМЕР_1 щодо надання інформації про те, які кошти були 10 червня 2021 року виплачені ОСОБА_1 , та отримання відповіді на нього лише 12 серпня 2021 року, свідчить лише про час, коли представник позивач почав вчиняти активні дії щодо реалізації прав позивача, та не змінюють моменту, з якого позивач повинен був та мав можливість дізнатись про порушення своїх прав. Таким моментом є 10 червня 2021 року - моменту отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, шляхом зарахування вказаних коштів на його картковий рахунок. Водночас, отримати інформацію про те, що саме за кошти та ким були йому виплачені 10 червня 2021 року, ОСОБА_1 мав можливість дізнатися й шляхом отримання банківської виписки зі свого карткового рахунку.
Крім того судами попередніх інстанцій зазначено, що процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду закінчився для позивача 11 липня 2021 року, однак даний позов до суду був поданий ним 09 вересня 2021 року. Таким чином, процесуальний строку був пропущений позивачем на 61 календарний день. Відтак, навіть у випадку врахування періоду з 29 червня 2021 року по 12 серпня 2021 року (45 календарних дні) під час якого представник позивача чекав відповіді військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит, як поважної причини пропуску строку на звернення до суду, процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду все одно був пропущений позивачем на 16 календарних днів.
Таким чином суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо повернення позовної заяви з огляду на те, що позивачем пропущено місячний строк на звернення до суду, оскільки остаточний розрахунок з позивачем було проведено 10 червня 2021 року, а тому процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду почався для позивача 11 червня 2021 року та відповідно закінчився 11 липня 2021 року.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився у суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву, вірно застосував положення частини другої статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волков Сергій Миколайович, на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі № 240/22332/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г. Загороднюк