Справа № 300/6262/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/6262/21 пров. № А/857/3467/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання бездіяльності протиправною, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Біньковська Н.В.,

час ухвалення рішення: 10:47:50,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення: 02.02.2022,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною бездіяльність щодо не скасування арешту на кошти, що накладений відділом державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції згідно постанови про арешт коштів боржника від 14.04.2015 ВП №46083273; зобов`язати скасувати арешт на кошти, накладений відділом Державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції згідно постанови про арешт коштів боржника від 14.04.2015 ВП №46083273.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення мотивоване тим, що відповідач діяв в межах і у спосіб, передбачений законодавством.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу. Вважає, що таке прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та з грубим порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у зв`язку з тим, що виконавче провадження було закінчене, а пізніше винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, немає правових підстав для подальшого існування арешту на її грошові кошти на банківських рахунках в АТ КБ «Приватбанк» згідно постанови про накладення арешту коштів боржника від 14.04.2015.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 23.12.2013 ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_1

24.12.2012 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №2а-2210/09/0970 про стягнення за рахунок активів ОСОБА_2 в дохід держави 267453,80 грн податкового боргу.

31.01.2013 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №36296361 з виконання вказаного вище виконавчого листа №2а-2210/09/0970 від 24.12.2012.

В межах вказаного ВП 36296361 державним виконавцем прийнято 08.02.2013 постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 26745,38 грн, 08.02.2013 прийнято постанови про арешт коштів і майна боржника та заборони його відчуження. 29.05.2013 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження згідно пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для прийняття такого рішення зазначено те, що боржниця вибула на проживання до м.Івано-Франківська, відсутність майна, з якого можна провести стягнення боргу (а.с. 62).

14.04.2015 у виконавчому провадженні №46083273 з примусового виконання виконавчого листа №2а-2210/09/0970 виданого 24.12.2012, прийнято постанову про арешт коштів боржника. Вказана обставина зазначається сторонами та ними визнається.

28.04.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №46083273 з примусового виконання виконавчого листа №2а-2210/09/0970, виданого 24.12.2012 Івано-Франківським окружним адміністративним судом.

Встановлено, що згідно повідомлення управління ДМС в Івано-Франківській області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою в м. Івано-Франківськ. Майно належне боржниці в Богородчанському районі відсутнє. Виконавчий лист слід направити для виконання по територіальності у ВДВС Івано-Франківського МУЮ (а.с. 64).

АТ КБ «Приватбанк» листом від 18.05.2021 за №20.1.0.0.0/7-210423/7070 повідомив позивача про те, що 23.04.2015 банк отримав від відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції постанову про арешт коштів боржника від 14.04.2015 ВП №46083273 (а.с. 5).

Згідно листа Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 29.03.2021 за №1020/АП/09-19-13-07-20, станом на 29.03.201 за даними АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці податковий борг ОСОБА_1 відсутній (а.с. 10).

Листом від 11.06.2021 №9458 відповідач повідомив позивача, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 у Богородчанському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) станом на 11.06.2021 на виконанні не перебуває (а.с. 39).

21.09.2021 адвокат позивача звернувся до відповідача із запитом, в якому, зокрема, просив надати копію постанови про скасування арешту, накладеного згідно постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_2 від 14.04.2015, або ж скасувати наявний арешт, про що надати копію постанови (а.с. 40).

За результатами розгляду вказаного адвокатського запиту, відповідач листом від 06.10.2021 за №20.1-27/15883 повідомив позивача про те, що виконавче провадження №46083273 завершене 28.04.2015 на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року. Згідно цього ж закону у разі завершення згідно пункту 10 статті 49 арешт з майна не знімається. Зазначено, що надати копії матеріалів вказаного виконавчого провадження відповідач не може, оскільки воно знищене на підставі розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 за №1829/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 за №699/30567 (а.с.41).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що частиною 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби (пункт 10 частини 1 статті 49).

Частиною 1 статті 50 вказаного Закону визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, як вірно зазначено судом, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством визначалось, що у разі направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, арешт, накладений на майно боржника, не знімається.

Згідно з пунктами 4.9.2, 4.9.3, 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 року за №865/4158, про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову (додаток 13), яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ, або за належністю до іншого органу державної виконавчої служби. До копії постанови державний виконавець додає виконавчий документ, який повертається органу, що його видав, або стягувачу, або передається за належністю. Копію виконавчого листа державний виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження.

У разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби державний виконавець до копії постанови про закінчення виконавчого провадження додає копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в межах виконавчого провадження ВП №46083273, яке перебувало у провадженні відділу державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції, ОСОБА_1 заборгованість сплачено не було, а виконавчий документ (виконавчий лист №2а-2210/09/0970 від 24.12.2012) направлено за належністю до іншого органу державної виконавчої служби для примусового виконання, у зв`язку з чим виконавче провадження ВП №46083273 закінчено на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV. Отже, в силу вимог статті 50 цього Закону арешт, накладений на майно (кошти) боржника, не підлягав скасуванню, не передбачалося скасування також інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду, що при закінченні виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV арешт, накладений на майно (кошти) позивача, не підлягав скасуванню, тому відповідач, відмовляючи у скасуванні арешту на кошти позивача, накладеного постановою від 14.04.2015 у ВП №46083273, діяв правомірно та на підставі приписів чинного законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 300/6262/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повний текст у зв`язку з перебуванням суддів у відпустці складений 02.05.2022.