Справа № 120/4286/20-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 квітня 2022 р. Справа № 120/4286/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Чернюк Алли Юріївни

за участю:

секретаря судового засідання: Чабан Яни Сергіївни

представника позивача: Ткаченка Костянтина Дмитровича

представника відповідача: Хмарського Ростислава Васильовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом директора Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації Грабович Людмили Олексіївни до голови Вінницької обласної державної адміністрації Борзова Сергія Сергійовича про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов директора Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації Грабович Людмили Олексіївни до голови Вінницької обласної державної адміністрації Борзова Сергія Сергійовича про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації Борзова Сергія Сергійовича від 29.07.2020 року № 482 "Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації", утворено Департамент охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації, як юридичну особу публічного права.

На переконання позивача, така безпідставна, на її думку, ліквідація Департаменту та утворення нового тягне за собою таке ж незаконне звільнення, що, в свою чергу, призводить до порушення її прав, визначених статтею 43 Конституції України. Позивач наголошує, що вона згідно з Розпорядженням №289 рк від 22.12.2015 року була призначена на посаду директора Департаменту. Позивач зазначає, що в оскаржуваному Розпорядженні відповідач навів лише процесуальні норми права, які регламентують повноваження та порядок ухвалення зазначених розпоряджень загалом, проте, жодної фактичної підстави не наведено, яка обґрунтовувала б таке рішення відносно конкретного Департаменту.

Цьому позивач вказує, що Розпорядження №477 також є предметом оскарження в суді, яке на її думку видано без будь-яких підстав для ліквідації юридичної особи.

Ухвалою суду від 25.08.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

У встановлений судом строк, позивачем усунуто відповідні недоліки позовної заяви.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

23.10.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, як безпідставного та необґрунтованого. При цьому відповідач вказує, що розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації № 482 "Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації" є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, виданим на виконання владних управлінських функцій і не стосується прав та обов`язків позивачів. Позивачами не обґрунтовано, які саме норми чинного законодавства порушено головою Вінницької обласної державної адміністрації при виданні оскаржуваного розпорядження, які норми чинного законодавства порушує це розпорядження, та яким чином розпорядження безпосередньо порушує права позивача.

Відповідач наголошує, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. При цьому, відповідач звертає увагу, що посилання позивача на нібито порушення її прав на працю, передбачених статтею 43 Конституції України, є безпідставним з огляду на таке. Так, відповідно до висновку Конституційного Суду України в рішенні від 16.10.2007 року в справі №8-рп/2007 «право на працю означає не гарантування державою працевлаштування кожній особі, а забезпечення саме рівних можливостей для реалізації цього права». Таким чином, відповідач зазначає, що відсутні правові підстави вважати, що оскаржуваним розпорядженням порушені права позивача на працю.

Щодо повноважень відповідача на здійснення змін в структурі облдержадміністрації та правових підстав для видання оскаржуваного розпорядження відповідач вказує, що згідно з ст. 118 Конституції України склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. Відповідно до статті 5 Закону України « Про місцеві державні адміністрації» їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій, а згідно з статтею 47 вказаного Закону граничну чисельність, фонд оплати праці працівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, в межах виділених асигнувань, визначає голова відповідної місцевої державної адміністрації. Вищенаведене вказує на те, що визначення структури обласної державної адміністрації є виключною компетенцією голови облдержадміністрації, і жоден чинний нормативно правовий акт не містить приписів щодо обов`язковості створення та/або існування того чи іншого підрозділу облдержадміністрації. При цьому відповідач наголошує, що відповідно до пунктів 1, 4 Типового положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2012 №887, вид структурного підрозділу та його статус як юридичної особи публічного права визначаються головою місцевої держадміністрації. А рекомендаційний перелік структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, затверджений постановою КМУ від 18.04.2012 року № 606, носить лише рекомендаційних характер, що прямо випливає з його назви.

Також відповідач вказує про безпідставність тверджень позивача про неекономічність, неефективність розпорядження та зайві бюджетні витрати, оскільки в силу положень ст. 5 та 47 Закону України « Про місцеві державні адміністрації » фонд оплати праці працівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації визначається у межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій. Зазначене виключає будь-які зайві витрати, що можуть вийти за межі бюджетних асигнувань.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року закрито підготовче провадження і призначено справу для розгляду по суті на 12.11.2020 року.

У зв`язку з неявкою позивача в судові засідання, призначені на 12.11.2020 року та 01.12.2020 року, ухвалою суду від 02.12.2020 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2021 року вищезазначену ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

23.02.2021 року справа повернулася до Вінницького окружного адміністративного суду та була призначена до судового розгляду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року провадження у даній адміністративній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 120/3920/20-а.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року провадження у справі поновлено, призначено судовий розгляд справи на 01.03.2022 року, який, в подальшому, відкладено у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України.

04.04.2022 року від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 05.04.2022 року з аналогічних підстав.

В судовому засіданні, яке відбулося 20.04.2022 року, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, представник відповідача, в свою чергу, заперечував щодо заявлених позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши усні пояснення представників сторін, з`ясувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи на надавши оцінку наявним в справі доказам, суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до Розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації від 22.12.2015 року №289 рк призначена на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації з 22 грудня 2015 року.

Розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації №477 від 27.07.2020 року « Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації » вирішено припинити Департамент охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації шляхом ліквідації. Утворити ліквідаційну комісію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації у складі згідно з додатком. Установити двомісячний строк заявлення кредиторами своїх вимог до Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації, що ліквідується, з дня оприлюднення відповідного повідомлення. Директору Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації Людмилі Грабович попередити працівників Департаменту про їх наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією Департаменту.

Як зазначено в розпорядженні, воно прийнято відповідно до статті 118 Конституції України, статей 5, 47 Закону України « Про місцеві державні адміністрації», статей104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України.

Розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації №482 від 29.07.2020 року «Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації» вирішено утворити Департамент охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації, як юридичну особу публічного права.

Позивач, вважаючи розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації №482 від 29.07.2020 року «Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації» формальним, необґрунтованим, протиправним, та таким, що порушує її права, передбачені ст. 43 Конституції України, звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року у справі № 120/3920/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021 року - адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано розпорядження № 477 від 27 липня 2020 року "Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації", прийняте головою Вінницької обласної державної адміністрації Сергієм Борзовим.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Враховуючи те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року у справі № 120/3920/20-а на час розгляду даної справи набрало законної сили, суд має підстави використовувати його як джерело преюдиційних фактів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 118 Конституції України виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду і звільняються з посади Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України. Голови місцевих державних адміністрацій при здійсненні своїх повноважень відповідальні перед Президентом України і Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні органам виконавчої влади вищого рівня.

Організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначено Законом України «Про місцеві державні адміністрації» ( далі Закон № 586-XIV).

Статтею 1 Закону № 586-XIV передбачено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до ст. 5 Закону № 586-XIV склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 6 Закону № 586-XIV визначено акти місцевих державних адміністрацій. Так, на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Згідно з статтею 41 Закону № 586-XIV голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що до повноважень голови обласної державної адміністрації відноситься питання визначення структури обласної державної адміністрації та формування її складу.

Відтак, суд погоджується з твердженнями відповідача щодо наявності в голови обласної державної адміністрації повноважень щодо ліквідації та/або створення структурного підрозділу обласної державної адміністрації.

Відтак, суд констатує, що оскаржуване розпорядження №482 від 29.07.2020 року прийнято відповідачем на підставі та у межах наданих повноважень, що узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з тим, перевіряючи оскаржуване розпорядження відповідача на дотримання інших критеріїв правомірності, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зауважує таке.

Виходячи з вищенаведених приписів рішення суб`єкта владних повноважень має бути не лише прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також бути розсудливим, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); обґрунтованим, тобто прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); прийнятим з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Такі приписи КАС України перекликаються з положеннями, закріпленими в частині 3 ст. 43 Закону № 586-XIV, якою встановлено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Право на судове оскарження рішень місцевих державних адміністрацій закріплено також в ст. 50 Закону № 586-XIV, якою зокрема визначено, що розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону.

Надаючи оцінку доводам позивача в обґрунтування заявлених вимог щодо недоцільності, неекономності та неефективності за очікуваними чи фактичними результатами оскаржуваного розпорядження відповідача, суд зауважує таке.

Як встановлено судом та зазначено вище, розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації №477 від 27.07.2020 року «Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації» вирішено припинити Департамент охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації шляхом ліквідації. Директору Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації Людмилі Грабович попередити працівників Департаменту про їх наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією Департаменту.

29.07.2020 року розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації №482 «Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації» вирішено утворити Департамент охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації, як юридичну особу публічного права.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, фактичною підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації №477 від 27.07.2020 року «Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації» стала доповідна записка начальника управління розвитку територій та інфраструктури облдержадміністрації М.Зонової на адресу заступників голови обласної державної адміністрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 № 01-15-01/142 від 22.07.2020, відповідно до якої зазначається, що основною метою діяльності курортів є лікування, медична реабілітація, профілактика захворювань та рекреація, в зв`язку з чим пропонується делегувати зазначені повноваження структурному підрозділу обласної державної адміністрації з питань охорони здоров`я.

Як встановлено рішенням суду в справі № 120/3920/20-а, з пояснювальних записок від 23.07.2020 року до проекту розпорядження «Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації» та «Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації», вбачається, що метою прийняття оскаржуваного розпорядження є передача повноважень щодо забезпечення реалізації державної політики з діяльності курортів та реабілітації до повноважень структурного підрозділу обласної державної адміністрації, що реалізовує державну політику у галузі охорони здоров`я. З метою досягнення поставленої мети пропонується ліквідувати Департамент охорони здоров`я облдержадміністрації з одночасним утворенням нового Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації.

Згідно з вимогами статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

При ліквідації діяльність припиняється без правонаступництва, тобто без переходу прав та зобов`язань юридичної особи, що ліквідується, до інших осіб. Отже, при ліквідації юридичної особи її права та обов`язки припиняються.

Як зауважено судом в рішенні від 29.12.2020 року по справі № 120/3920/20-а - ні доповідна записка, ні пояснювальна записка до проекту розпорядження «Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації» не містять обґрунтування необхідності передачі повноважень щодо забезпечення реалізації державної політики з діяльності курортів та реабілітації до повноважень структурного підрозділу обласної державної адміністрації, що реалізовує державну політику у галузі охорони здоров`я, саме шляхом ліквідації Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації.

В той же час слід зазначити, що при передачі вищевказаних повноважень від управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької облдержадміністрації останнє не було ліквідовано.

При цьому, виходячи зі змісту оскаржуваного розпорядження та встановлених судом фактичних обставин спірних правовідносин, передача повноважень відбулась шляхом ліквідації Департаменту охорони здоров`я Вінницької облдержадміністрації та утворення нового Департаменту.

Слід зазначити, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

В той же час судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Вінницька облдержадміністрація не відмовилася від функцій і завдань, які раніше виконувались Департаментом охорони здоров`я Вінницької облдержадміністрації, а фактично лише розширила їх наділивши ними новостворений Департамент. Про зазначене свідчить зміст Положень про ліквідований Департамент охорони здоров`я Вінницької облдержадміністрації та новостворений у відповідності до спірного розпорядження Департамент охорони здоров`я та реабілітації Вінницької облдержадміністрації.

На підставі вищевикладеного суд погоджується з доводами позивача, що оскаржуване розпорядження відповідача прийняте необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та без використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про необхідність передачі відповідних повноважень в галузі охорони здоров`я саме шляхом ліквідації Департаменту охорони здоров`я Вінницької облдержадміністрації та утворення нового Департаменту. При цьому суд також приймає до уваги та погоджується з доводами позивача, що така ліквідація та утворення нового Департаменту відбулась в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID 19 та в період дії карантинних заходів, що не може характеризувати оскаржуване розпорядження як доцільне, ефективне та економічно вигідне.

Щодо доводів позивача, що оскаржуваним розпорядженням порушені її права, зокрема право на працю, суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій очолюють відповідні підрозділи і несуть персональну відповідальність перед головами відповідних державних адміністрацій за виконання покладених на ці підрозділи завдань. Керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій зі статусом юридичних осіб публічного права здійснюють визначені Законом України "Про державну службу" повноваження керівника державної служби у цих структурних підрозділах.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 відповідно до Розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації від 22.12.2015 року №289 рк призначена на посаду директора Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації з 22 грудня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до розпорядження № 477 від 27 липня 2020 року "Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації" визначено директору Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації Людмилі Грабович попередити працівників Департаменту про їх наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією Департаменту.

При цьому, за наслідком прийняття спірного розпорядження №482 від 29.07.2020 року, позивача не було поновлено на відповідній посаді.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що оскаржуване розпорядження стосується та порушує її трудові права, оскільки його реалізація в сукупності з розпорядженням про ліквідацію Департаменту тягне за собою фактичне звільнення позивача з роботи в Департаменті охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації в зв`язку з його ліквідацією.

При цьому надаючи оцінку оскаржуваному розпорядженню відповідача в контексті порушення прав позивача суд вважає за необхідне зауважити також наступне.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), від 16 травня 2018 року (справа № 821/3732/15-а ), від 17.07.19 р. у справі 591/3063/16-а та від 24.01.2018 у справі № 806/608/16 сформулював правову позицію, згідно з якою юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Ліквідація є такою формою припинення юридичної особи, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов`язків до інших осіб. Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України).

Ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В контексті наведеного, суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Щодо інших доводів позивачів, наведених у позовній заяві (зокрема щодо особистих стосунків та політичних уподобань сторін), суд не вважає за необхідне виходячи з характеру спірних правовідносин та оскаржуваного рішення в рамках даної справи надавати оцінку таким доводам, при цьому суд зауважує, що зазначене жодним чином не впливає на законність та обґрунтованість рішення. Приходячи до такого висновку, суд керується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський Суд з прав людини наголосив, що "... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року).

Підсумовуючи вищезазначене, вважаю за необхідне звернути увагу, що, як вже зазначалося судом, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року у справі № 120/3920/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021 року - адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано розпорядження № 477 від 27 липня 2020 року "Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації", прийняте головою Вінницької обласної державної адміністрації Сергієм Борзовим.

Отже, визнання судом протиправним та скасування розпорядження № 477 від 27 липня 2020 року "Про ліквідацію Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації" також свідчить про протиправність розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації Борзова Сергія Сергійовича від 29.07.2020 року № 482 "Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації".

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським Судом з прав людини вироблено позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" від 31.07.2008 року, рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" від 22.11.1995 року, рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру" від 21.07.2011 року, рішення у справі "Путтер проти Болгарії" від 02.12.2010 року).

Крім того, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі "Волохи проти України" від 02.11.2006 року, рішення у справі "Malone v. United Kindom" від 02.08.1984 року).

Суд зазначає, що відповідачем не було доведено в ході розгляду справи обґрунтованість та правомірність прийнятого розпорядження голови Вінницької обласної державної адміністрації Борзова Сергія Сергійовича від 29.07.2020 року № 482 "Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації", зокрема його відповідність критеріям правомірності, визначеним в пунктах 2, 3, 6, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, що є підставою для визнання цього рішення протиправним та скасування.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України і приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обласної державної адміністрації понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження № 482 від 29 липня 2020 року "Про утворення Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Вінницької обласної державної адміністрації", прийняте головою Вінницької обласної державної адміністрації Борзовим Сергієм Сергійовичем.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обласної державної адміністрації понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 );

Відповідач: Голова Вінницької обласної державної адміністрації Борзов Сергій Сергійович (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050; ЄДРПОУ Вінницької обласної державної адміністрації 20089290 ).

Рішення у повному обсязі виготовлено: 02.05.2022 року

Суддя Чернюк Алла Юріївна