Справа № 160/15364/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/15364/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Петриківської селищної ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 ( суддя першої інстанції Віхрова В.С.) в адміністративній справі №160/15364/21 за позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Петриківської селищної ради, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.09.2021 року, просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Петриківської селищної ради №211-7/УІІІ від 14.07.2021 року;

зобов`язати Петриківську селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га за рахунок поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :03:002:1135 за клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вх.№981 від 15.06.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що позивач вважає оскаржуване рішення Петриківської селищної ради №211- 7/УІІІ від 14.07.2021 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що рішення не містить, визначених ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, перелік яких є вичерпним. Земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1135 за рахунок поділу якої позивач має намір набути земельну ділянку у власність не відноситься до земель визначених п.24 розділу X ЗК України, та, як наслідок, може бути поділена та надана громадянам у власність. Згідно інформації з Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1135 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення та має цільове призначення 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Петриківської селищної ради №211-7/УІІІ від 14.07.2021 року в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 .

Зобов`язано Петриківську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.04.2020 року №366 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0 га за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:1135 (вх. №981 від 15.06.2021 року), з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що 01.07.2021 року проведено засідання постійної комісії з питань земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та благоустрою Петриківської селищної ради, на якому було опрацьовано клопотання громадян по земельним питанням та підготовлено відповідні рекомендації до чергового пленарного засідання ради. Так, дев`ятим питанням було розглянуто проект рішення сесії «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність», який було опубліковано 20.07.2021 року на офіційному веб - сайті селищної ради. Після доповіді начальника відділу земельних ресурсів та екологічних питань, містобудування та архітектури селищної ради ОСОБА_2 та опрацювання членами постійної комісії клопотань громадян по відповідному питанню було підготовлено 5 додатків до рішення згідно з рекомендаціями постійної комісії. Згідно додатків 1, 4 до рішення клопотання громадян в повній мірі відповідали вимогам Законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правовим актам та містобудівній документації на території Петриківської селищної ради, згідно з додатками 2, 3, 5 - рекомендовано відмовити громадянам у відповідності до чинного законодавства України, з зазначенням причини відмови у додатку до рішення. Клопотання гр. ОСОБА_1 рекомендовано віднести до додатку 2 до рішення від 14.07.2021 року № 211-7/УІІІ, у зв`язку з підставами передбаченими пунктом 24 розділу X Земельного кодексу України. Пунктом 24 розділу X Земельного кодексу України також визначено, що особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою. Відповідач зазначає, що позивач оскаржує рішення Петриківської селищної ради №211-7/УІІІ, згідно з яким розглянуто клопотання по земельним питанням 216 громадян. Зазначене рішення є індивідуальним нормативно - правовим актом для 216 громадян, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного, на його думку, права щодо визнання протиправним та нечинним всього нормативно - правового акта, оскільки розгляд клопотання було вирішення окремим його положенням. Результат розгляду клопотання ОСОБА_1 вирішено у пункті 3 додатку 2 до рішення Петриківської селищної ради №211-7/VІІІ.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 14.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до Петриківської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

До заяви позивачем додано: бажаний розмір земельної ділянки 2 га; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки.

14.07.2021 року на сьомій сесії восьмого скликання Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області розглянуті клопотання громадян про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та прийнято рішення «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність».

В пункті 1 рішення №211-7/УІІІ вказано про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах Петриківської селищної територіальної громади згідно з додатками 1,4,5.

В пункті 3 рішення №211-7/УІІІ зазначено про відмову щодо надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах Петриківської селищної територіальної громади згідно з додатками 2,3.

В додатку 2 до рішення №211-7/УІІІ вказано про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 з посиланням на пункт 24 розділу Х Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження правомірності спірного рішення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно із пунктом тридцять четвертим статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Приписами статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.

Частинами першою і другою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Отже, позивач має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Колегією суддів встановлено, що позивач 14.06.2021 звернулася до Петриківської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. До заяви позивачем додано: бажаний розмір земельної ділянки 2 га; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки.

Таким чином, позивачем в заяві зазначено цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовний розмір, надано необхідний та повний пакет документів, що не спростовується представником відповідача.

Відповідно до ч. 6 статті 118 Земельного кодексу України, що визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено зі змісту наданої відповіді, відповідач посилається на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1135 за рахунок поділу якої позивач має намір набути земельну ділянку у власність не відноситься до земель визначених п.24 розділу X ЗК України, та, як наслідок, може бути поділена та надана громадянам у власність.

Надаючи оцінку цьому аргументу відповідача для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, єдиною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, вказана відповідачем підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:1135 перебуває у комунальній власності відповідача з 11.05.2021 року, що підтверджується інформаційною довідкою №260319689 від 07.06.2021 року.

Відповідач з моменту набуття у власність до 15.06.2021 року вказаною земельною ділянкою не розпоряджався, рішень щодо передачі/поділу даної земельної ділянки не приймав, що підтверджується листом від 23.06.2021 року №2/21-1081.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували існування оформленого права власності третіх осіб на обрану позивачем для відведення земельну ділянку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимог даної статті, відповідач не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження правомірності спірного рішення.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову про визнання відмови протиправною та зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не впливають на правомірність висновків суду.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Петриківської селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 в адміністративній справі №160/15364/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 02 травня 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва