Справа № 420/13594/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/13594/20

Головуючий в І інстанції: Єфіменко К.С.

Дата та місце ухвалення рішення: 10.12.2021 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не переведення її на пенсію ОСОБА_2 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести на пенсію ОСОБА_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 .

Позивач з 28.02.2006 року отримує пенсію за віком.

23.10.2020 року позивач звернулась до ГУПФУ в Одеській області із заявою про перехід на пенсію померлого чоловіка, яка оформлена нею у довільній формі (отримано ГУПФУ 29.10.2020 року).

У вказаній заяві позивач, зокрема, зазначила, що нею 26.07.2005 року було розірвано шлюб з ОСОБА_2 , однак, позивач фактично з ним проживала однією сім`єю.

Позивач вказала, що ОСОБА_2 отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, позивач зазначила, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на викладене, оскільки позивач є непрацездатною особою, остання зазначила, що має право на пенсію в разі втрати годувальника, як дружина померлого ОСОБА_2 , згідно п. «б» ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До вказаної заяви позивачем, зокрема, додано свідоцтво про розірвання шлюбу від 28.07.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , згідно якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Івано-Франківськ.

Листом від 05.11.2020 року ГУПФУ в Одеській області повідомило позивача, що на момент смерті чоловіка позивач не знаходилась з ним у зареєстрованому шлюбі, а тому, правових підстав для призначення пенсії в разі втрати годувальника немає.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не переведення позивача на пенсію ОСОБА_2 , позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вийшла на пенсію 28.02.2006 року, тобто, стала непрацездатною в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/21699/21 визнано позивача такою, що проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 26.07.2005 року по 31.12.2017 року, як член сім`ї (дружина) та мала право на утримання від нього з 28.02.2006 року, як непрацездатна особа, яке набрало законної сили 26.10.2021 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на перехід на пенсію ОСОБА_2 , як непрацездатна дружина померлого, що перебувала на його утриманні.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Згідно ст.ст. 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 2262-XII) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є особами з інвалідністю. Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті «а» статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту «д» частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

У разі смерті осіб, зазначених у пунктах «а»-«д» статті 1-2 цього Закону, які загинули (померли) при виконанні службових обов`язків під час проходження військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаного під час виконання цих обов`язків, і були посмертно нагороджені державними нагородами України або колишнього Союзу РСР, непрацездатні члени сім`ї осіб, зазначені в частині четвертій цієї статті, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, мають право на встановлення до пенсії надбавки за умов та в розмірах, що встановлюються Законом України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».

Для батьків і дружин (чоловіків) окремих категорій загиблих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом Кабінет Міністрів України може встановлювати інші умови призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» регулюється Порядком, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402) (далі Порядок № 3-1).

Згідно п. 2 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.

Якщо померлому годувальнику вже було призначено пенсію, заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника подається до органу, що призначає пенсії.

Відповідно до п. 10 Порядку № 3-1 для призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині згідно п. «б» ст. 30 Закону № 2262-XII подається, зокрема, заява та копія свідоцтва про шлюб.

При цьому, Додатком № 1 Порядку № 3-1 затверджена форма заяви про призначення, в тому числі, пенсії у зв`язку із втратою годувальника та про переведення з одного виду на інший.

Досліджуючи матеріали справи, колегією суддів встановлено, що позивачем не подавалась заява про призначення, зокрема, пенсії у зв`язку із втратою годувальника згідно Закону № 2262-XII або про переведення на вказаний вид пенсії згідно форми, затвердженої наведеним Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач звернулась до ГУПФУ в Одеській області із заявою про перехід на пенсію померлого чоловіка, яка оформлена нею у довільній формі, що не відповідає наведеним вимогам Порядку № 3-1.

Також, звертаючись до ГУПФУ в Одеській області з вказаною заявою, позивач посилалась на те, що вона має право на пенсію в разі втрати годувальника, як дружина померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 згідно п. «б» ст. 30 Закону № 2262-XII.

Разом з цим, до наведеної заяви позивачем було додано копію свідоцтво про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 - 26.07.2005 року та доказів, які б засвідчували, що позивач була дружиною померлого годувальника на момент його смерті останньою до пенсійного органу надано не було.

За встановлених обставин, оскільки позивач не зверталась до ГУПФУ в Одеській області із заявою про призначення, зокрема, пенсії у зв`язку із втратою годувальника згідно Закону № 2262-XII або про переведення на вказаний вид пенсії згідно форми, затвердженої наведеним Порядком № 3-1, та не надала до пенсійного органу перелік документів, що визначений цим Порядком, для призначення такого виду пенсії, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що ГУПФУ в Одеській області цілком правомірно листом від 05.11.2020 року розглянуло заяву позивача із роз`ясненням останній щодо переліку осіб, що мають права на пенсію в разі втрати годувальника.

Зазначеним обставинам та доводам відповідача, які викладались у відзиві на позовну заяву, судом першої інстанції помилково не надано оцінки.

Що стосується посилань суду першої інстанції на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2021 року у справі № 522/21699/20, яким визнано ОСОБА_1 такою, що проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 26 липня 2005 року до 31 грудня 2017 року як член сім`ї (дружина) та мала право на утримання від нього з 26 лютого 2006 року як непрацездатна особа, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів наголошує, що із заявою щодо питання про перехід на пенсію померлого чоловіка позивач звернулась 23.10.2020 року (зареєстровано ГУПФУ 29.10.2020 року) та лист-відповідь на цю заяву ГУПФУ в Одеській області наданий 05.11.2020 року.

До цієї заяви позивачем не подавалось будь-яке рішення суду.

Також, із позовом у даній справі щодо оскарження бездіяльності відповідача позивач звернулась 03.12.2020 року.

В свою чергу, з позовом до Приморського районного суду м. Одеси про визнання ОСОБА_1 такою, що проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 26 липня 2005 року до 31 грудня 2017 року, як член сім`ї (дружина), та мала право на утримання від нього з 26 лютого 2006 року, як непрацездатна особа, позивач звернулась 07.12.2020 року.

Тобто, наведений позов поданий вже після звернення до пенсійного органу та розгляду останнім заяви позивача, а так само вже після подання позову у цій справі.

Більш того, рішення суду за наведеним позовом у справі № 522/21699/20 прийнято лише 21.09.2021 року та набрало законної сили 26.10.2021 року.

Таким чином, судове рішення у справі № 522/21699/20 не було прийнято на момент подання заяви до пенсійного органу, воно не було предметом розгляду відповідача, це рішення не було підставою для звернення із даним позовом та взагалі не існувало на момент виникнення спірних правовідносин і подання позову, а тому, відповідно суд першої інстанції помилково послався на вказане судове рішення та визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу пенсії в разі втрати годувальника на підставі цього рішення суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції до матеріалів справи, а саме після позову з додатками, долучено роздруківку судового рішення від 21.09.2021 року у справі № 522/21699/20, проте, таке рішення до позову не подавалось і не могло бути подано, оскільки це рішення прийнято у вересні 2021 року, а позов поданий у грудні 2020 року.

Крім того, вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, на які посилався відповідач у відзиві на позовну заяву.

Так, згідно висновку Верховного Суду України у справі № 21-615а14 (спір між особою та органом ПФУ), у розумінні пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі, жінка та чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали однією сім`єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, і після смерті того з них, хто за життя утримував другого, той, хто залишився жити, не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника. Також, ВСУ зазначив, що встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Таких висновків ВСУ дійшов з посилання на положення частини другої статті 21 Сімейного кодексу України, згідно якої проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Верховний Суд України у справі № 21-615а14 вказав, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Однак попри цю схожість, вони не уподібнюються (не ототожнюються) з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттям «чоловік» та «дружина», позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою. На підставі наведеного, ВСУ дійшов висновку, що у законодавстві про пенсійне забезпечення ясно й однозначно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без шлюбу, не належать.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов аналогічних висновків у постановах від 31 жовтня 2019 року у справі № 461/3169/17 (спір щодо застосування статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») та від 23 січня 2020 року у справі № 804/1501/18 (спір щодо застосування статті 36 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), при цьому, вказавши, що не вбачає підстав для відступлення від правового висновку ВСУ у справі № 21-615а14.

Зазначені висновки ВСУ та ВС помилково не були враховані судом першої інстанції.

Таким чином, враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, на підставі ст. 317 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 28.04.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька