Справа № 140/1212/22
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/1212/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТФ ТРЕЙД ГРУП до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТФ ТРЕЙД ГРУП (далі ТзОВ ТФ ТРЕЙД ГРУП, товариство, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці далі Волинська митниця, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 21.12.2021 №205140/2021/000127/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/005484.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу №1122021 від 10.12.2021 позивачем придбано товар, кількість, склад якого, кількість та ціна сторонами визначені у специфікації №1 від 10.12.2021. З метою забезпечення доставки товару, що придбано позивачем, останнім укладено відповідний договір на транспортно-експедиційні послуги організації автомобільних перевезень вантажів №02/1-Z2020 від 29.04.2020. З метою митного оформлення товару позивачем 16.12,2021 було подано до митниці митну декларацію №UA205140/2021/110665 (форма МД-2), в якій товариство визначило митну вартість товару за першим методом згідно ціни контракту в сумі 23 612,820 евро та з врахуванням витрат на перевезення товару до митного кордону в сумі 15 000,00 грн. Разом з митною декларацією позивач подав окрім договору купівлі-продажу товару та специфікації на придбання товару також договір на перевезення товару, інвойс, рахунок-фактуру, транзитну декларацію, міжнародну товарно-транспортну накладну. Однак 16.12.2021 відповідач сформував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/005380. В якості обґрунтування прийняття картки відмови відповідачем вказано на невідповідність заповнення гр. 31 та електронного інвойсу (тов. 106.89 не зазначено найменування товарів відповідно артикулів).

З метою усунення вказаних відповідачем невідповідностей позивач подав митну декларацію №UA205140/2021/112280 разом з документами, що підтверджують заявлену митну вартість товару, однак незважаючи на це 21.12.2021 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №205140/2021/000127/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/005484.

Позивач вважає, що надав повний перелік документів, необхідних для визначення вартості товару за основним методом, а тому оскаржувані рішення є протиправними.

Сумніви митниці у правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару виникли у зв`язку із розбіжностями у поданих документах, а також ненаданням позивачем додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Що стосується розбіжності в даті інвойсу, яка передує даті договору, а також визначення різних умов оплати за товар, то позивач звертає увагу суду, що положеннями законодавства не передбачено обов`язку підписання вказаного рахунку покупцем товару, оскільки такий рахунок формується в односторонньому порядку. Власне договір на придбання товару та специфікація підписані обома сторонами, відтак підписання одностороннього рахунку-фактури лише продавцем жодним чином не впливає на формування митної вартості товару та не є визначальним при визначенні умов оплати вартості товару.

Безпідставними є також доводи відповідача щодо неподання декларації країни відправлення як підстава прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Також безпідставними в зазначеному аспекті є викладені в оскаржуваному рішенні відповідача припущення щодо затрат позивача на транспортування товару.

Щодо вимоги надати висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, то позивач зазначає, що подав вичерпний перелік документів, які підтверджують вартість товару, а тому у додатковому висновку експертної організації немає потреби.

Крім цього, згідно висновку ТОВ ТЕСТМЕТРСТАНДАРТ №441/Д-2021 від 16.12.2021 придбаний позивачем товар не підпадає під обов`язкову сертифікацію та не потребує підтвердження відповідності вимогам Технічних регламентів.

Стосовно надання рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця вказує, що банківський платіжний документ є передоплатою за оцінюваний товар, тому у митного органу відсутнє право вимагати дані документи, оскільки це не передбачено статтею 53 Митного кодексу України (далі МК України) та є комерційною таємницею продавця, а також така інформація відсутня у позивача.

Що стосується прайс-листа, то продавцем було надано діючу комерційну пропозицію, на підставі якої сторонами погоджено ціну товару та за якою продавцем здійснено відпуск товару.

Ненадання позивачем виписки з бухгалтерської документації (документи бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни за попередні періоди), договору із третіми особами про поставку товару може свідчити про відсутність таких документів по причині відсутності правочинів, предметом яких є ідентичні та/або подібні оцінюваному товару.

Відповідно, безпідставним є посилання відповідача щодо надання позивачем зазначених документів як і незрозуміло яким чином вказані документи надали б можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. Разом з тим, вказані обставини не є належними підставами для коригування митної вартості.

З огляду на вказане позивач вважає, що надав митниці достатній перелік документів, який підтверджує заявлену митну вартість товару за основним методом (вартість придбаного товару на рівні 23 612,80 євро та витрати на транспортування товару). При цьому, твердження відповідача про ненадання достовірних доказів та що подані документи містять розбіжності є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумніви в достовірності відомостей стосовно заявленої митної вартості та не дають можливість визначити митну вартість товару шляхом застосування обраного позивачем основного методу за ціною договору є безпідставними.

Також позивач зауважує, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару. Висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Натомість, визначена відповідачем в оскаржуваному рішенні митна вартість товару є сумнівною.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, зокрема з листа відповідача від 20.12.2021, відповідач взагалі не володів ціновою інформацією про вартість ідентичних чи подібних товарів. Застосування цінової інформації по інших митних оформленнях не свідчить про визначення відповідачем об`єктивної митної вартості, оскільки відсутні переконливі докази того, що відповідачем здійснено посилання саме на аналогічний товар. Більше того, на формування ціни товару у кожного конкретного продавця може впливати ряд чинників.

Наведені митним органом в оскаржуваному рішенні відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем товару не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим.

З урахуванням вищезазначеного позивач просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, було встановлено розбіжності та неточності, а тому у митного органу виникли сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару.

Зокрема, в контракті №10122021 від 10.12.2021 та рахунку-фактурі на транспортування №510 від 15.12.2021 умови поставки EXW Блоне, а в інвойсі № N360-PSI-2021-12-037 від 09.12.2021 EX Bonded (тобто через митний склад у Польщі). Інвойс № 360-PSI-2021-12-037 від 09.12.2021 передує даті контракту №10122021 від 10.12.2021. В п.4.2 контракту покупець оплачує 100% передоплати або по факту. В інвойсі - відтермінування 0 днів, тобто передоплата. Проте банківського платіжного документу до митного оформлення не подано, що суперечить положенням п.4 ч.2 ст.53 МК України. До митного оформлення подано транзитну декларацію №21PL445010NS4QVQ10 від 13.12.2021 (необхідна при ввезенні товару на територію ЄС, або для товарів, які слідують від кордону до митного складу), проте не подано декларацію країни відправлення. Відповідач зазначає, що відстань між Блоне (Польща) і переходом Ягодин (кордон України) за даними Google maps становить 302 км., тобто вартість перевезення за даним маршрутом становить 49,67 грн/км., в свою чергу відстань між Ягодином і Луцьком становить 134 км, тобто вартість перевезення за даним маршрутом становить 130,88 грн/км. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості, заниження транспортних витрат до кордону України, які є невід`ємною складовою митної вартості.

Зазначає, що саме під час опрацювання документів, які підтверджують митну вартість встановлено вищевказані розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених декларантом відомостей про митну вартість та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності. Однак декларант відмовився від надання додаткових документів.

У зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а та методу 26 з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в та методу 2г з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості для митного органу та декларанта митну вартість визначено за резервним методом згідно статті 64 МК України на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби.

З огляду на вищенаведене вважає, що рішення про коригування митної вартості від №UА205140/2021/005484 від 21.12.2021 є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим.

Вказане слугувало беззаперечною підставою для складення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205140/2021/000127.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

10 грудня 2021 року між ТзОВ ТФ ТРЕЙД ГРУП (покупець) та фірмою Network 360 Limited (Мальта) (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №10122021, за яким продавець продає, а покупець купляє одежу сток мікс (далі товар), назва, характеристики і кількість якого визначені в специфікації №1 від 10.12.2021 (Додаток №1). Відповідальність за транспортування і збереження товару несе продавець. Загальна вартість договору складає 23612,82 євро. Товар поставляється на умовах EXW Блоне. Транспортування товару до місця його передачі від продавця до покупця здійснюється за рахунок продавця. Як визначено в пункті 4.2 даного договору, покупець здійснює оплату в євро шляхом перерахування грошей на рахунок продавця у формі 100% передоплати або у формі оплати по факту.

20 грудня 2021 року товариство подало МД №UA205140/2021/112280 для митного оформлення ввезеного на територію України товари 1-113 одяг, взуття, сумки тощо. У графі 42 декларації зазначено фактурну вартість товару та у графі 22 вказано загальну суму на рівні 23612,82 євро. Митну вартість визначено за першим методом з урахуванням вартості перевезення товару до кордону в розмірі 15 000,00 грн.

До митної декларації додано: договір купівлі-продажу № 10122021 від 10.12.2021; специфікацію №1 від 10.12.2021; рахунок-фактуру (інвойс) від 09.12.2021 №360-PSI-2021-12-037; рахунок-фактуру від 15.12.2021 №В-00000510; договір №02/1-Z2020 на транспортно-експедиційні послуги організації автомобільних перевезень вантажів від 29.04.2020; митну декларацію країни відправлення №21PL445010NS4QVQ10 від 13.12.2021; висновок ТОВ ТЕСТМЕТРСТАНДАРТ №441/Д-2021 від 16.12.2021; міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR); митну декларацію №UA205140/2021/110665.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: виписку з бухгалтерської документації покупця (документи бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни за попередні періоди; прейскурант (прайс-лист) виробника товару для загального кола покупців відповідно до VII статті ГАТТ; договір (угоду, контракт) із третіми особами про поставку товару, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, банківський платіжний документ, що являється передоплатою за оцінюваний товар; копію декларації країни відправлення; висновок про якісні та вартісні характеристику товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Листом від 21.12.2021 №8/4 декларант відмовився від надання додаткових документів.

Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №205140/2021/000127/2 від 21.12.2021 та сформувала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі картка відмови) №UA205140/2021/005484.

Як зазначено у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів, документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, а також документи містять розбіжності, а саме: в контракті №10122021 від 10.12.2021 та рахунку-фактурі на транспортування №510 від 15.12.2021 умови поставки EXW Блоне, а в інвойсі № 360-PSI-2021-12-037 від 09.12.2021 EX Bonded. Інвойс № 360-PSI-2021-12-037 від 09.12.2021 передує даті контракту №10122021 від 10.12.2021. В п.4.2 контракту покупець оплачує 100% передоплати або по факту. В інвойсі - відтермінування 0 днів, тобто передоплата. Проте банківського платіжного документу до митного оформлення не подано, що суперечить положенням п.4 ч.2 ст.53 МК України. До митного оформлення подано транзитну декларацію №21PL445010NS4QVQ10 від 13.12.2021, проте не подано декларацію країни відправлення. Відповідач також зазначає, що відстань між Блоне (Польща) і переходом Ягодин (кордон України) за даними Google maps становить 302 км., тобто вартість перевезення за даним маршрутом становить 49,67 грн/км., в свою чергу відстань між Ягодином і Луцьком становить 134 км, тобто вартість перевезення за даним маршрутом становить 130,88 грн/км. Вказане свідчить про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості, заниження транспортних витрат до кордону України, які є невід`ємною складовою митної вартості.. Декларант не подав додаткові документи. Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі наступної цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні на товари: №1 - 7,57 Дол.США/кг, №2 - 7,51 Дол.США/кг, №6 - 14,13 Дол.США/кг, №7 - 9,52 Дол.США/кг, №8 - 9,51 Дол.США/кг, №9 - 21,50 Дол.США/кг ,№10 - 13,53 Дол.США/кг, №11 - 15,03 Дол.США/кг, №12 - 7,55 Дол.США/кг, №14 - 7,55 Дол.США/кг, №17 - 14,85 Дол.США/кг, №18 - 7,55 Дол.США/кг, №19 - 7,55 Дол.США/кг, №20 - 7,52 Дол.США/кг, №21 - 17,85 Дол.США/кг, №22 - 7,55 Дол.США/кг, №23 - 7,52 Дол.США/кг, №24 - 7,55 Дол.США/кг, №25 - 7,71 Дол.США/кг, №29 - 8,27 Дол.США/кг, №30 - 7,52 Дол.США/кг, №31 - 7,71 Дол.США/кг, №32 - 7,71 Дол.США/кг, №33 - 7,55 Дол.США/кг, №35 - 7,52 Дол.США/кг, №36 - 7,71 Дол.США/кг, №37 - 7,71 Дол.США/кг, №38 - 7,71 Дол.США/кг, №40 - 7,57 Дол.США/кг, №41 - 7,57 Дол.США/кг, №42 - 7,71 Дол.США/кг, №43 - 7,74 Дол.США/кг, №45 - 7,71 Дол.США/кг, №46 - 7,71 Дол.США/кг, №47 - 7,71 Дол.США/кг, №49 - 7,57 Дол.США/кг, №50 - 7,52 Дол.США/кг, №51 - 7,57 Дол.США/кг, №52 - 7,57 Дол.США/кг, №53 - 7,71 Дол.США/кг, №54 - 7,71 Дол.США/кг, №57 - 7,54 Дол.США/кг, №58 - 7,57 Дол.США/кг, №61 - 7,57 Дол.США/кг, №62 - 7,52 Дол.США/кг, №65 - 12,09 Дол.США/кг, №66 - 8,26 Дол.США/кг, №67 - 7,57 Дол.США/кг, №70 - 7,71 Дол.США/кг, №71 - 8,26 Дол.США/кг, №72 - 7,71 Дол.США/кг, №73 - 7,51 Дол.США/кг, №74 - 7,57 Дол.США/кг, №75 - 7,55 Дол.США/кг, №76 - 8,26 Дол.США/кг, №77 - 7,57 Дол.США/кг, №78 - 7,55 Дол.США/кг, №80 - 8,26 Дол.США/кг, №84 - 13,21 Дол.США/кг, №85 - 9,55 Дол.США/кг, №86 - 9,55 Дол.США/кг, №88 - 9,55 Дол.США/кг, №89 - 9,55 Дол.США/кг, №90 - 9,51 Дол.США/кг, №91 - 9,55 Дол.США/кг, №92 - 9,51 Дол.США/кг, №93 - 9,55 Дол.США/кг, №94 - 9,55 Дол.США/кг, №95 - 9,51 Дол.США/кг, №96 - 11,50 Дол.США/кг, №97 - 9,51 Дол.США/кг , №98 - 7,54 Дол.США/кг, №99 - 7,55 Дол.США/кг, №100 - 7,52 Дол.США/кг, №103 - 43,96 Дол.США/кг, №104 - 7,55 Дол.США/кг, №108 - 7,60 Дол.США/кг, №109 - 7,54 Дол.США/кг, №110 - 30,02 Дол.США/кг, №111 - 30,68 Дол.США/кг, №112 - 7,54 Дол.США/кг, №113 - 30,02 Дол.США/кг.

У рішенні зазначено, що митницею відповідно до положень статей 55, 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

Товар було випущено у вільний обіг за МД від 23.12.2021 №UА205140/2021/115090 шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішення спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийнято відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України (зокрема, рахунки-фактури (інвойси), контракт (договір купівлі-продажу товару)).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом. Зокрема, фактурна загальна вартість товарів становить 23612,82 євро та вартість перевезення товару до кордону 15 000,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу №10122021 від 10.12.2021, специфікацією №1 від 10.12.2021 до цього контракту, рахунком-фактурою №В-00000510 від 15.12.2021, платіжним дорученням №162 від 14.01.2022, інвойсом №360-PSI-2021-12-037 від 09.12.2021. При цьому, суд звертає увагу на те, що розбіжності щодо вартості товару у даних документах відсутні.

Отже, вказаними документами підтверджується митна вартість оцінюваних товарів. Зі змісту зовнішньоекономічного контракту, а також з рахунків-фактур (інвойсів) не вбачається, що на позивача покладалися інші фінансові зобов`язання (тобто, що він мав нести також інші витрати) у зв`язку із поставкою йому товару.

Суд не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за умови, якщо рахунок сплачено.

Проте вимога, адресована позивачу, про надання документів про оплату товару з посиланням на пункт 4.2 контракту від 10.12.2021 №10122021 та інвойс №360-PSI-2021-12-037 від 09.12.2021 є необґрунтованою, оскільки відповідно до цього пункту контракту альтернативно передбачено здійснення оплати за товар по факту поставки, а тому ненадання платіжних документів, що підтверджують передоплату за товар, у разі їх відсутності, не може бути підставою для обґрунтувань неподання декларантом документів про підтвердження митної вартості. При цьому, інвойс №360-PSI-2021-12-037 від 09.12.2021 є попередньою (орієнтованою) пропозицією продавця на поставку товару, а тому умови оплати визначені саме договором від 10.12.2021 №10122021. У зв`язку з цим дата вказаного інвойсу передує даті контракту. Також умови поставки визначаються саме у контракті, а не в попередньому інвойсі-пропозиції.

Безпідставними є також доводи відповідача щодо неподання декларації країни відправлення як підстава прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки декларація країни відправлення не визначає митну вартість. Також безпідставним є викладені в оскаржуваному рішенні відповідача припущення щодо затрат позивача на транспортування товару, оскільки вартість транспортування визначена у рахунку-фактурі № В-00000510 від 15.12.2021 та може відрізнятися на території України та на території іноземної держави. Саме сторони договору визначають вартість перевезення товару, а тому припущення митного органу про заниження вартості перевезення товару до кордону України не є обґрунтованою підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.

Суд також наголошує, що вимога про надання договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця (якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом)); виписки з бухгалтерської документації покупця; прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; банківського платіжного документа про підтвердження передоплати за оцінюваний товар; копії декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями (пункти 1, 2 ,4, 6, 8 частини третьої статті 53 МК України), є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

Відсутність бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців (прейскурантів) і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості. При цьому ненадання такої документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару.

Ненадання позивачем виписки з бухгалтерської документації (документи бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни за попередні періоди) може свідчити про відсутність таких документів по причині відсутності правочинів, предметом яких є ідентичні та/або подібні оцінюваному товару.

Також оскільки позивач у договірні відносини із третіми особами не вступав (жодні документи, які є в матеріалах справи, про зворотне не свідчать), то вимога про надання позивачем договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця не є обґрунтованою; така вимога митного органу не може носити обов`язковий характер, а тому не може бути причиною відмови у митному оформлені за поданими документами.

Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є і вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та специфікація до нього.

Таким чином, твердження митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого та їх числові значення.

З урахуванням наведеного висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, є безпідставними. При цьому, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (у спірному рішенні такі декларації не наведені), митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.

На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Крім того, суд зазначає, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, відхиливши подану декларантом до митного оформлення документи. При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару й не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митниця повинна довести законність свого рішення, яке не може ґрунтуватися на припущеннях та сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу, при цьому відповідач не надав жодного документа, який би підтвердив митну вартість товару, скориговану ним за резервним методом.

Отже, підстави вважати, що рішення відповідача від 21.12.2021 №205140/2021/000127/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Тому таке рішення підлягають скасуванню як протиправне. Як наслідок, підлягає визнанню протиправною також картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/005484, яку також слід скасувати.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 4962.00 грн.; витрати, пов`язані із залученням перекладачів у розмірі 1815,00 грн.; витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6600,00 грн.

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат, пов`язаних із залученням перекладача з метою підготовки до позову позивач надав лише платіжне доручення №164 від 17 січня 2022 року про сплату ТзОВ ТФ ТРЕЙД ГРУП ФОП ОСОБА_1 коштів у сумі 1815,00 грн. У вказаному платіжному дорученні у графі Призначення платежу вказана оплата за послуги згідно рахунку № 17/01/2022Б від 17.01.2022, однак такий рахунок суду не надано. Також не надано договору, на підставі якого здійснено позивачем оплату ФОП ОСОБА_1 коштів у сумі 1815,00 грн., а тому надані суду документи не дають можливості ідентифікувати вказану послугу, на підставі якої здійснено сплату вказаних коштів. У зв`язку з цим позивачу слід відмовити у відшкодуванні коштів у сумі 1815,00 грн., пов`язаних із залученням перекладача.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано такі документи: копії договору №1 про надання правової допомоги від 14 січня 2022 року, укладеного між ТзОВ ТФ ТРЕЙД ГРУП та Адвокатським об`єднанням ФОКСІ (далі - Адвокатське об`єднання); копії акта приймання-передачі послуг від 19 січня 2022 року; рахунку №1 від 19.01.2022; копії платіжного доручення №168 від 20 січня 2022 року.

Відповідно до акта приймання-передачі послуг від 19 січня 2022 року Адвокатським об`єднанням надало такі послуги: опрацювання та аналіз матеріалів, пов`язаних з митним оформленням товарів клієнтом згідно договору №101221 від 10.12.2021, кількість голин 2 год., вартість послуги 2400,00 грн.; визначення правової позиції та узгодження правової позиції з клієнтом, кількість годин 0,5 год., вартість послуги 600,00 грн.; підготовлення позовної заяви, кількість годин 3 год., вартість послуги 3600,00 грн. Загальний розмір гонорару за надання правової допомоги становить 6600,00 грн.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом враховано, що ця справа є справою незначної складності; послуги з опрацювання та аналіз матеріалів, пов`язаних з митним оформленням товарів; визначення правової позиції та узгодження правової позиції з клієнтом охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду. Крім того, суд враховує клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги. Виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, справедливим буде відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 4962,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №167 від 20 січня 2022 року.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 8562,00 грн (4962,00 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 3600,00 грн - витрати на правову допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальність ТФ ТРЕЙД ГРУП (43000, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Грабовського, 5в/4) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Любомльський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Волинської митниці від 21 грудня 2021 року №205140/2021/000127/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2021/005484.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальність ТФ ТРЕЙД ГРУП за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 8562,00 грн (вісім тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук