Справа № 320/12687/20
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 320/12687/20

адміністративне провадження № К/990/5075/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року

у справі №320/12687/20 за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

07 лютого 2022 року до касаційного суду надійшла скарга Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставами касаційного оскарження судових рішень у справі №320/12687/20 є пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає про неврахування судами правових висновків Верховного Суду, сформованих у справах №600/980/20-а, №520/2210/19 та №2040/6763/18 щодо застосування статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у взаємозв`язку з пунктом 19 розділу III Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2018 року №3284/5.

Проте застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що вирішуючи спір та відмовляючи в позові суди виходили з того, що позапланову перевірку проведено за зверненням ОСОБА_1 , яке надійшло до Міністерства юстиції України від Офісу Президента України у якому боржник, зокрема, порушував питання щодо протиправного списання коштів з його рахунку, призначеного для зарахування заробітної плати у сумі 1987,75 грн та повідомляв про факти нереагування приватного виконавця на її заяви. Ураховуючи те, що під час проведення позапланової перевірки підтверджено факт порушення позивачем вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та отримання ним коштів у сумі 1987,75 грн на відшкодування витрат виконавчого провадження, розмір суми яких не знайшов підтвердження під час перевірки, суди дійшли висновку про правомірність рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців.

Натомість висновки у справах №600/980/20-а, №520/2210/19 та №2040/6763/18, на які заявник послався як на приклад правильного застосування указаних норм, стосувалися правовідносин, що виникли у зв`язку з тим, що під час проведення перевірки контролюючий орган вийшов за межі предмету перевірки, обумовленому у відповідному зверненні, що є відмінним від спірних правовідносин.

Заявником не наведено аргументів подібності правовідносин у справі, рішення у якій ним оскаржуються до правовідносин у справах, у яких Верховним Судом сформовано висновки щодо застосування цих норм права, а доводи касаційної скарги свідчать про те, що приватний виконавець ОСОБА_2 фактично не погоджується з тим, що заява, подана в порядку Закону України «Про звернення громадян» і адресована іншій особі може бути підставою для проведення позапланової перевірки.

З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Щодо посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України Суд зазначає таке.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, підстави необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Так, у тексті касаційної скарги указано про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини третьої статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та абзацу З пункту 4 розділу І Порядку №3284/5 у співвідношенні з положеннями статті 1 Закону України «Про звернення громадян» в частині розмежування та співвідношення звернень громадян, поданих у відповідності до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та звернення учасників виконавчого провадження в розумінні Закону України «Про звернення громадян», а отже можливості ініціювання проведення позапланової перевірки та притягнення до дисциплінарної відповідальності приватних виконавців за відсутності звернення учасника виконавчого провадження, поданого у відповідності до положень статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Судом установлено, що заявником не викладено у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень пункту 2 частини третьої статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та абзацу З пункту 4 розділу І Порядку №3284/5 через застосування положень статті 1 Закону України «Про звернення громадян» якими визначено загальні положення щодо наявності у громадян права на звернення та заборона відмови у його прийнятті та розгляді.

Аргументи скарги в цій частині зводяться до фрази щодо необхідності такого висновку в частині «розмежування та співвідношення звернень громадян, поданих у відповідності до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Закону України «Про звернення громадян» та можливості ініціювання проведення позапланової перевірки та притягнення до дисциплінарної відповідальності приватних виконавців за відсутності звернення учасника виконавчого провадження, поданого у відповідності до положень статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

На указані недоліки скаржнику вже зверталась увага ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2022 року у цій справі.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на порушення відповідачами процедури проведення позапланової перевірки та формальних посилань на неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі №320/12687/20.

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 328, 330, 332 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі №320/12687/20 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

Суддя Верховного Суду