Справа № 420/11450/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11450/20

Головуючий І інстанції Бжассо Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Димерлія О.О., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29жовтня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 29.10.2021р.) у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «ОДЕСЬКА ТЕЦ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2020р. АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.06.2020р. №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених п.57.1 ст.57, п.203.2 ст. 203 ПКУ та зобов`язання позивача сплатити штраф у сумі - 806722,40 грн., які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, є безпідставними та протиправними, адже борг, про який зазначає ГУ ДПС в Одеській області, сформувався у період, коли ТОВ «Одеська ТЕЦ» перебувало в ліквідаційній процедурі. В свою чергу, з огляду на приписи ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у т.ч. зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Представник ГУ ДПС в Одеській області надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року (ухваленим в порядку письмового провадження) адміністративний позов АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 09.06.2020р. №. Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області на користь АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» 12100,83 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 29.11.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

29.11.2021р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС в Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

17.01.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» зареєстровано як юридична особа з 31.08.2001р. та перебуває на податковому обліку. Основним видом господарської діяльності позивача згідно з код КВЕД 35.11 є «виробництво електроенергії».

20.04.2017р. позивач подав податкову декларацію з ПДВ за березень 2017р. № та 18.05.2017р. - за квітень 2017р. №. Проте, у встановлені ПК України строки позивач самостійно визначені суми податкових зобов`язань за вказаними вище податковими деклараціями не сплатив.

У період подачі зазначених податкових декларацій з ПДВ позивача було визнано «банкрутом» та відкрито стосовно нього ліквідаційну процедуру, відповідно до постанови Господарського суду Одеської області від 13.12.2016р. у справі №17-2-1-7-5-6-21-2-32-39-18/01-5010.

16.04.2020р. АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ», на підставі платіжного доручення від 16.04.2020р. №555, було здійснено доплату ПДВ за лютий 2020р. згідно з уточнюючим розрахунок від 15.04.2020р. №.

28.04.2020р. позивач, на підставі платіжного доручення від 28.04.2020р. №627, було здійснено сплату ПДВ за березень 2020р. згідно з податковою декларацією від 16.04.2020р. №.

Разом із тим, сплачені позивачем суми коштів зараховані відповідачем в рахунок погашення податкового боргу за податковими деклараціями з ПДВ за березень 2017р. № та за квітень 2017р. №.

06.05.2020р. посадовою особою ГУ ДПС в Одеській області, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, абз.2 п.п.76.3 ст.76 ПК України, проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» податку на додану вартість за 2017р.

За результатом проведеної перевірки було складено акт від 06.05.2020р. №3118/15-32-51-04/05471158, згідно з яким встановлено, що позивачем порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковою декларацією з ПДВ від 20.04.2017р. № на 458 та 470 днів, та за податковою декларацією з ПДВ від 18.05.2017р. № на 470 днів.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки, уповноваженою особою ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.06.2020р. № про зобов`язання АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» сплатити штраф у розмірі 20% у сумі - 804722,40 грн.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із

обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення відповідача.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом

першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить із наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За визначенням, наведеним у пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України, «грошовим зобов`язанням» платника податків є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або ж інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з пп.14.1.156 п.14.1 цієї статті,«податкове зобов`язання» - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У свою чергу, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно, а також уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності (пп.21.1.1-21.1.5 п.21.1 ст.21 ПК України).

За змістом ст.62 ПК України, одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 ст.75 ПК України).

Як визначено у п.п.76.1,76.2 ст.76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника чи уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок же оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог ст.86 цього Кодексу.

Згідно з п.86.2 ст.86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, та після реєстрації у контролюючому органі вручається або ж надсилається для підписання протягом 3 (трьох) робочих днів платнику податків у порядку ст.42 цього Кодексу.

Так, як встановлено судами обох інстанції з матеріалів справи, змісту пояснень сторін та наданих ними доказів, за результатами проведеної камеральної перевірки податковим органом встановлено порушення АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» норм податкового законодавства стосовно сплати визначеного грошового зобов`язання з ПДВ протягом строків, визначених п.57.1 ст.57, п.203.2 ст.203 ПК України, згідно з наданими за податковими деклараціями з ПДВ від 20.04.2017р. № та від 18.05.2017р. № .

Окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п.54.1 ст.54 ПК України).

У відповідності до п.56.11. ст.56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених п.126.2 ст.126 ПК України) протягом строків, визначених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.

У разі порушення платником податків строку сплати до бюджету узгодженого грошового зобов`язання, передбаченого абз.2 п.п.222.1.2 п.222.1 ст.222 Розділу VI «Акцизний податок» ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 відсотків суми такого грошового зобов`язання (п.п.126.1,126.2 ст. 126 ПК України).

При цьому, варто зазначити, що за змістом п.87.9 ст.87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст.95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Так, матеріалами даної справи підтверджується, що позивач подав податкові декларації з ПДВ (за березень 2020р.) від 16.04.2020р.№ та уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ (за лютий 2020р.) від 15.04.2020р.№.

За приписами п.203.2 ст.203 ПК України, сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, піддягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.203.1 ст.203 цього Кодексу для подання податкової декларації.

Відповідно до вказаної вимоги, АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» здійснило наступні платежі, а саме: згідно з платіжним дорученням від 28.04.2020р. №627 сплачено - 4032569 грн., як оплату ПДВ за березень 2020р. згідно податкової декларації № від 16.04.2020р.; згідно з платіжним дорученням від 16.04.2020р. №555 сплачено - 1043 грн., як доплата ПДВ за лютий 2020р. та сплату штрафу у зв`язку із самостійним виправленням помилок в податковій декларації з ПДВ за лютий 2020р. на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за лютий 2020р. від 15.04.2020р. №.

Як свідчать дані акту перевірки від 06.05.2020р. №3118/15-32-51-04/05471158, відповідачем у ході її проведення зроблено висновок про те, що позивачем було сплачено податковій декларації з ПДВ від 20.04.2017р. № на суму 3721964 грн. - 16.04.2020р. та 28.04.2020р., а також сплачено по податковій декларації з ПДВ від 18.05.2017р. № на суму 311648 грн. - 28.04.2020р. Тобто, зазначені сплати позивача, призначені на сплату податкових зобов`язань за іншими податковими деклараціями та періодами, відповідач зарахував у рахунок погашення нібито наявної заборгованості зі сплати податкових зобов`язань за 2017р.

Колегія суддів зауважує, що спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У той же час, за правилами п.37.3 ст.37 ПК України, підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є, зокрема, скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги,суд апеляційної інстанції зауважує, що ПК України не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (п.1.3 ст.1 ПК України).

У свою чергу, умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовано Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992р. №2343-XII (в редакції Закону України від 22.12.2011р. №4212-VI та послідуючими змінами, чинними станом на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення).

Як передбачено положеннями ч.1 ст.7 цього Закону, щодо боржника застосовуються, зокрема, такі судові процедури банкрутства, як: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Частиною 1 ст.38 Закону №2343-XII, передбачено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, окрім іншого - строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Таким чином, враховуючи приписи п.1.3 ст.1 ПК України, ч.1 ст.7 та ч.1 ст.38 Закону 2343-XII, колегія суддів зазначає, що з моменту визнання боржника «банкрутом» (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у такого «банкрута» не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Разом із тим, варто зазначити й про те, що вимоги ч.1 ст.38 Закону №2343-XII, не передбачають виникнення податкового обов`язку у боржника, стосовно якого господарським судом відкрито ліквідаційну процедуру, з підстав самостійного визначення таким боржником обов`язку щодо обчислення та декларування податків, податкових зобов`язань, термін сплати за якими настав після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Відтак, з огляду на положення ч.1 ст.38 Закону №2343-XII та п.1.3ст.1 ПК України, судова колегія доходить висновку, що подання боржником, щодо якого введено ліквідаційну процедуру, декларацій до контролюючого органу не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Аналогічні висновки щодо застосування зазначених вище норм права викладено у постанові Верховного Суду від 16.04.2019р. у справі №925/871/15.

Колегія суддів зазначає, що постановою господарського суду Одеської області від 13.12.2016р. у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» було визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру. Однак, ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2019р. провадження по справі про визнання банкрутом АТ «ОДЕСЬКАТЕЦ» - закрито, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, а процедуру ліквідації позивача та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого - припинено.

У справі про визнання банкрутом АТ «ОДЕСЬКАТЕЦ» визнано кредиторську заборгованість зі слати податків на суму 18857770,37 грн. перед ДПІ в Суворовському районі м.Одеси в третю чергу. Під час ліквідаційної процедури ліквідатором було здійснено повне погашення визначених кредиторських вимог ДПІ в Суворовському районі м.Одеси в третю чергу, а інші грошові вимоги зі сплати податків та зборів перед податковими органами - не визнавались.

Так, під час ліквідаційної процедури, ліквідатором було здійснено повне погашення визнаних кредиторських вимог ДПІ у Суворовському районі м.Одеси в третю чергу.

У свою чергу, згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2020р. у справі №420/7821/20 (набрало законної сили)визнано незаконним нарахований податковий борг, який виник у позивача під час процедури ліквідації та зобов`язано ГУ ДПС в Одеській області припинити податкові зобов`язання, які виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури, зокрема з ПДВ за березень 2017р. № від 20.04.2017р. на суму - 6268257 грн. та з ПДВ за квітень 2017р. № від 18.05.2017р. на суму - 2260551 грн.

За наведених обставин, колегія суддів вважає ґрунтовним висновок суду першої інстанції про протиправність та безпідставність висновків податкового органу щодо порушення позивачем сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ за березень 2017р. на суму - 6268257 грн. та з ПДВ за квітень 2017р. на суму - 2260551 грн. та про відсутність підстав для застосування до АТ «ОДЕСЬКА ТЕЦ» штрафних санкцій за порушення строку сплати суми вказаних податкових зобов`язань.

Слід зазначити, що боржник у справі про банкрутство, відносно якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, на підставі положень ст.38 Закону №2343-XII має право на легітимне очікування щодо звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Легітимні ж очікування безпосередньо випливають із конституційної норми ч.2 ст.19 Конституції України, за якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання.

Аналогічну правову позицію щодо виникнення податкового обов`язку у боржника висловив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019р. у справі №910/14827/16.

Враховуючи вищевказане, з огляду на правове регулювання спірного у справі питання, зібрані у даній справі письмові докази, апеляційний суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 09.06.2020р. № є неправомірним та підлягає скасуванню.

Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах обох інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28.04.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: О.О. Димерлій

В.О. Скрипченко