Справа № 120/3453/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

27 квітня 2022 р. Справа № 120/3453/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу та поновлення на посаді

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до командира Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач).

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо недотримання процедур і правил його звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 30.03.2022;

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 30.03.2022 № 59 в частині звільнення з посади стрільця 2-го відділення контрдиверсійної боротьби 1 взводу контрдиверсійної боротьби, роти контрдиверсійної боротьби НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони "Південь" Сил територіальної оборони Збройних Сил України;

- зобов`язати відповідача поновити його у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця 2-го відділення контрдиверсійної боротьби, 1 взводу контрдиверсійної боротьби, роти контрдиверсійної боротьби НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони "Південь" Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 30.03.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зіслався на те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2022 № 59 його звільнено з військової служби відповідно до підпункту "а" пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". З 30.03.2022 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (грошового та речового), з 31.03.2022 знятий з котлового забезпечення.

Позивач зазначає, що його було звільнено під час хвороби та фактичного перебування на лікуванні у стаціонарному медичному закладі. Звертає увагу, що відповідачем помилково застосовано Закон при визначенні нормативної підстави звільнення зі служби.

Вважаючи дії відповідача щодо недотримання встановлених законодавством України процедур звільнення з посади протиправними, а наказ про звільнення незаконним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 20.04.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

26.04.2022 позивачем подано заяву про забезпечення позову.

У заяві ОСОБА_1 просить заборонити відповідачу до набрання законної сили рішенням в цій адміністративній справі вчиняти дії та приймати рішення щодо зарахування іншої особи до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення та призначати на посаду стрільця 2-го відділення, 1-го взводу, роти контрдиверсійної боротьби НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони "Південь", Сил територіальної оборони Збройних Сил України, ВОС 100915А, ШПК «солдат».

Обґрунтовуючи підстави забезпечення позову позивач зазначає, що не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог з огляду на те, що на момент виконання рішення суду у Військовій частині НОМЕР_1 вже може не бути такої вакантної посади, якщо до того часу на цю посаду буде прийнята інша особа.

Крім цього ОСОБА_1 зіслався на очевидну протиправність оскаржених рішення та дій відповідача, а також порушення його прав, свобод та інтересів, що проявляється у його звільненні зі служби під час хвороби та фактичного перебування на лікуванні у стаціонарному медичному закладі.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Беручи до уваги те, що матеріалів заяви достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, суд керується такими мотивами.

Інститут забезпечення позову регламентовано статтями 150 - 153 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову під час здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).

Надаючи оцінку аргументам заяви про забезпечення позову щодо ймовірних наслідків для позивача, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову - це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Відтак, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу приймати рішення чи здійснювати певні дії.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", роз`яснено, що розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Відтак, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної, реальної та невідворотної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи, та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Із позовної заяви встановлено, що оскарженим наказом від 30.03.2022 № 59 позивача звільнено з посади стрільця 2-го відділення контрдиверсійної боротьби, 1 взводу контрдиверсійної боротьби, роти контрдиверсійної боротьби НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони "Південь" Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Мотивом оскарження позивачем наказу від 30.03.2022 № 59 стало його переконання про неправомірність рішення про звільнення зі служби та порушення відповідачем процедури звільнення, а метою звернення позивача до суду із позовом у цій справі є поновлення на вказаній посаді.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач зіслався на існування очевидних ознак протиправності рішення та дій в процесі його звільнення, а також не те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про поновлення його на службі.

Щодо очевидності ознак протиправності рішення і дії відповідача та порушення прав, свобод або інтересів ОСОБА_1 таким рішенням або дією, як однієї із підстав забезпечення позову про яку вказано у заяві, суд зазначає наступне.

Із урахуванням усталених правових висновків Верховного Суду релевантних із вказаним питанням, суд зазначає, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, застосування заходів забезпечення позову із цих підстав є можливим у разі якщо оскаржене рішення чи дія явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі (висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19, від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19 та від 11.01.2022 у справі № 640/18852/21).

Із тексту позовної заяви встановлено, що аргументи позивача про неправомірність оскаржуваного наказу та дій відповідача в процесі його звільнення зі служби є тотожними тим мотивам, із посиланням на які позивач зазначає про наявність очевидних ознак протиправності оскаржених наказу та дій, а також про порушення ними його прав за захистом яких ОСОБА_1 звернувся до суду.

На переконання суду, підстави для висновків щодо цих питань, які є ключовими аргументами позову, на стадії розгляду заяви про забезпечення позову не є очевидними. Тому суд критично оцінює обрану позивачем підставу забезпечення адміністративного позову, адже в іншому випадку втрачатиметься сенс подальшого судового провадження з огляду на наперед сформований висновок суд відносно основних доводів позову.

Відносно аргументів про порушення прав та інтересів позивача спірними наказом та діями, то безумовно, оскаржені рішення та дії відповідача справляють певний несприятливий вплив на позивача який є учасником правовідносин у яких це рішення прийнято, а дії вчинені. Такі рішення та дії можуть мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, не у кожному випадку є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18, від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19 та від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18). За відсутності очевидних ознак протиправності оскарженої поведінки відповідача, захист прав та інтересів є можливим у разі встановлення судом підстав для задоволення позовних вимог за результатом розгляду справи по суті, а не при вирішенні процесуального питання про забезпечення адміністративного позову.

Щодо ймовірного ускладнення виконання рішення суду чи унеможливлення його виконання без застосування заходів забезпечення позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вказаний стандарт доказування застосовується в тому числі при розгляді заяв про забезпечення позову із тою особливістю, що обґрунтування необхідності застосування заходу повинно бути повно викладено у заяві.

Позивач посилаючись на можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ускладнення ефективного захисту чи поновлення його прав та інтересів за захистом яких він звернувся, зазначив про існування єдиної посади у штаті військової частини із якої його звільнено, про ризик призначення на неї іншої особи та про неможливість у зв`язку із цим виконання позитивного для нього судового рішення.

При оцінці вказаних аргументів суд вважає, що такі ґрунтуються на припущеннях позивача та не доведені ним у встановленому процесуальним Законом порядку.

До того ж позивач не враховує, що чинним законодавством передбачено ряд гарантій спрямованих на забезпечення ефективного виконання рішення суду про поновлення на роботі неправомірного звільненої особи, які стосуються строку та процедури виконання такого рішення та наслідків його невиконання. Метою цих гарантій є унеможливлення тих ризиків, про які зазначає ОСОБА_1 у заяві про забезпечення адміністративного позову.

Відтак, суд вважає безпідставними та необґрунтованими посилання позивача на ймовірне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без застосування заходів забезпечення позову про які він просить.

Таким чином, здійснивши оцінку доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд доходить висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на її необґрунтованість та безпідставність.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі № 120/3453/22 відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Богоніс Михайло Богданович