Справа № 420/25181/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій представник позивачки просить суд:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії та виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум з дати, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви про призначення пенсії, з 02 вересня 2021 року;

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. щодо не застосування при обчисленні та нарахуванні пенсії позивачу індексації наростаючим підсумком протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відновити з 08.08.2011 року індексацію пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) наростаючим підсумком, вважаючи місяцем підвищення пенсії - січень 2011 року та провести донарахування та виплатити безпідставно утримані суми індексації з 08.08.2011 р. без зміни базового місяця для проведення індексації з урахуванням проведених виплат;

визнати рішення відповідача, оформлене протоколом комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідача суми переплати в розмірі 4346грн.68коп. протиправним та його скасувати. Відновити порушене право позивача в спосіб стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. на користь пенсіонера ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно утримані кошти в розмірі 4346грн.68коп.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/25181/21 о 16:18:06 розподілена на суддю Аракелян М.М.

15.12.2021 року за вх.№71172/21 від представника позивачки надійшли докази сплати судового збору.

Ухвалою суду від 17.12.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що після досягнення позивачем пенсійного віку, який надає їй право на призначення пенсії за віком, позивач звернулась із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, стосовно переходу на пенсію за віком після призначення пенсії у 2011р. як працівнику органів місцевого самоврядування. При переході на пенсію за віком Головним управлінням застосовано показник заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч.2 ст.40 закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за три роки 2014-2016 роки, хоча за нормами Закону №1058 позивачка звернулась вперше у вересні 2021 року.

Крім цього, представник позивачки вказує, що за період виплати пенсії їй не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а з березня 2021 року виплачувалась фіксована індексація, розмір якої розраховано не у відповідності до норм чинного законодавства.

Також представником зазначено, що у 2015 році позивачкою на підставі цивільно-правових договорів було надано разові послуги, за що отримано відповідну винагороду, яка отримувачем послуг помилково проведена у бухгалтерії як заробітна плата. З цієї підстави протокольним рішенням від 20.11.2015 року було вирішено утримати від позивачки суму переплати по пенсії у розмірі 4346,68 грн. Проте, позивачка не укладала трудові відносини, а помилка бухгалтерії не дає підстави утримувати належні їй суми пенсії.

04.01.2022 року за вх.№ЕП/161/22 від представника відповідача Головного управління ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заявленої позиції представник вказує, що показник заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, розраховується станом на момент призначення пенсії, а позивачці пенсію вперше було призначено у 2011 році, тому і показник розраховується за 2014-2016 роки згідно Прикінцевих положень Закону №1058.

Крім цього, сума індексації по пенсії має виплачуватись за пенсії, призначені виключно на підставі Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тоді як до звернення 02.11.2021 року позивачка отримувала пенсію як працівник органів місцевого самоврядування.

В контексті утримання суми переплати по пенсії у розмірі 4346,68 грн. представник відповідача наголосив на обов`язку пенсіонера надати інформацію про трудові відносини, у яких він перебуває. За фактом встановлення отримання заробітної плати пенсійним органом було утримано суму пенсії, виплачену у серпні, жовтні та листопаді 2015 року.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

08.08.2011 року позивачці було призначено пенсію за віком як службовцю органів місцевого самоврядування згідно Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

За період з 08.08.2011 року по березень 2021 року індексація пенсії позивачці не нараховувалась та не виплачувалась.

02.11.2021 року вона звернулася до ГУПФУ в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (т.1 а.с.268).

03.11.2021 згідно рішення №25 пенсію за віком позивачці призначено у сумі 8544,01 грн. (Т.1 а.с.281). Пенсію обчислено з урахуванням стажу роботи 39 років 8 місяців 17 днів та середньомісячної заробітної плати 20183,91 грн., показник заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, розрахований за 2014-2016 роки.

Крім цього, за результатом проведення аналізу 10.09.2021 року позивачкою встановлено, що пенсія у грудні 2015 березні 2016 року позивачці виплачувалась не у повному обсязі, оскільки рішенням комісії №180 від 20.11.2015 року вирішено утримати з позивачки суму пенсії 4346,68 грн., оскільки у серпні-листопаді 2015 року позивачка отримувала заробітну плату (а.с.59, 89).

Не погоджуючись із рішеннями від 20.11.2015 року, рішенням від 03.11.2021 року та невиплатою індексації грошового забезпечення, позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.9 Закону №1058 відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст.40 Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У відповідності до ст.45 Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, позивачці було призначено пенсію відповідно до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивачка звернулась вперше.

Таким чином, при вирішенні питання про призначення позивачці у 2021 році пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно частини другої статті 40 цього Закону.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.12.2018 року у справі № 520/12961/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на це, суд дійшов висновку про визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тому суд вважає, що відповідач допустив протиправні дії, а належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області призначити позивачці пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії та виплатити різницю пенсії з урахуванням проведених сум (а саме за 2018-2020 роки).

При цьому, суд звертає увагу, що згідно матеріалів пенсійної справи заява про призначення пенсії згідно закону №1058 подана 02.11.2021 року (т.1 а.с.267).

Щодо позовних вимог про сплату індексації грошового забезпечення суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно статті 2 цього Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно статті 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 Порядку №1078 у разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, у період з 08.08.2011 року індексація грошового забезпечення позивачці не виплачувалась. Представник відповідача наголосив, що сума індексації по пенсії має виплачуватись за пенсії, призначені виключно на підставі Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тоді як до звернення 02.11.2021 року позивачка отримувала пенсію як працівник органів місцевого самоврядування.

Зокрема, представник послався на ч.2 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», де вказано, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказана норма дійсно визначає особливий механізм підвищення суми пенсії через її перерахунок, однак встановлює такий механізм лише для пенсії, призначеної згідно Закону №1058. Те, що вказаний механізм не застосовується до інших пенсій, не виключає необхідність виплати суми індексації на загальних підставах при отриманні інших видів пенсії, зокрема згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Суд бере до уваги ту обставину, що абзац 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не конкретизує, що індексації підлягають лише пенсії, призначені згідно Закону №1058, а вказує на всі види пенсії.

Таким чином, позивачка, отримуючи пенсію згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», за наявності відповідних обставин мала право на отримання сум її індексації.

У цьому контексті вирішення питання щодо базового місяця для обчислення індексації є передчасним, адже порушено право позивачки на отримання сум індексації пенсії як такої, тому суд дійшов висновку про наявність підстав визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати індексації пенсії з 08.08.2011 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити з 08.08.2011 року індексацію пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, №180 від 20.11.2015 р. суд наголошує на такому.

Рішенням комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 року вирішено утримати з позивачки суму пенсії 4346,68 грн., оскільки у серпні-листопаді 2015 року вона отримувала заробітну плату (а.с.59, 89).

Згідно довідки №1500-0403-8/146579 від 22.11.2021 року у грудні 2015 року утримано суму 1200,45 грн, у січні 2016 1216,29 грн., у лютому 2016 1882,12 грн., у березні 2016 року 47,82 грн. (т.1 а.с.60).

Згідно ч.1, 2 ст.50 Закону №1058 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

Як встановлено судом, у серпні 2015 року позивачка надавала послуги згідно цивільно-правового договору №971328 від 01.08.2015 року (Т.1 а.с.56-57), а у жовтні-листопаді 2015 року згідно договору №800971328 (т.1 а.с.55).

При цьому, як зазначає позивачка, суми винагороди помилково було обліковано як заробітну плату отримувачем послуг.

Аналізуючи вказані правовідносини суд звертає увагу, що позивачкою не оформлювалися трудові відносини із контрагентами за цивільно-правовими договорами, адже позивачка надавала разові послуги. При цьому, накази про прийняття на роботу та звільнення не приймались, відповідні записи у трудовій книжці відсутні.

Дійсно, з огляду на помилку при проведенні обліку Головне управління має інформацію про отриману заробітну плату, проте фактично трудових відносин між позивачкою та контрагентом за договором не було, а в діях пенсіонера відсутні зловживання та недостовірні дані не надавались. Як наслідок, підстави для утримання коштів за оскаржуваним рішенням були відсутні.

З огляду на це суд дійшов висновку про наявність підстав визнати рішення відповідача, оформлене протоколом комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідача суми переплати в розмірі 4346грн.68коп. протиправним та скасувати. Як наслідок, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно утримані кошти в розмірі 4346грн.68коп.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що відповідачем не обґрунтована правомірність своїх рішень та бездіяльності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а доводи відповідача суд відхиляє з наведених вище підстав.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 2724грн., ці витрати покладаються на відповідача, тому суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн. на підставі ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №25 від 03.11.2021р. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на умовах і в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, які передували року звернення за призначенням пенсії та виплатити їй різницю пенсії з урахуванням проведених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати індексації пенсії з 08.08.2011 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити з 08.08.2011 року індексацію пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оформлене протоколом комісії про відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями №180 від 20.11.2015 р. щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь відповідача суми переплати в розмірі 4346грн.68коп.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно утримані кошти в розмірі 4346грн.68коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2724 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян