Справа № 640/31510/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу особи, що не брала участь у розгляді справи ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року, суддя Маруліна Л.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення (протокол № 45 від 20.11.2020), про визнання протиправним та скасування наказу,-

У С Т А Н О В И Л А:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020 року, оформлене протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України (номер наказу невідомий) від (дата наказу невідома) про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020, оформленого протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020 року, оформлене протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 (один) місяць. В решті позовних вимог - відмовлено

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Міністерством юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року без змін.

30.11.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Окружного апеляційного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2021 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 03 березня 2022 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 перебуває зведене виконавче провадження №58365619, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: №58365324, №58365604, №61493933, №61876187, №61876669.

Згідно з відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень судом встановлено, що у вказаних виконавчих провадженнях стягувачем є ОСОБА_3 , а боржником - ОСОБА_1 .

11.08.2020 року до Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України звернувся боржник у виконавчому провадженні №58365324 ОСОБА_1 в особі свого представника запорожцева Віталія вікторовича із скаргою на дії приватного виконавця ОСОБА_2, в якій просив:

- (пункт 2) здійснити позапланову перевірку діяльності приватного виконавця ОСОБА_2 на предмет дотримання вимог чинного законодавства України під час: відкриття виконавчого провадження №58365324 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 275 000,00 доларів США та 125 000,00 євро на підставі виконавчого листа №765/3548/16-ц від 08.02.2019 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва; здійснення опису Об`єктів нерухомості, що були предметом лоту 429592; забезпечення оцінки Об`єктів нерухомості, що були предметом лоту 429592; формування лоту 429592 та змішування Об`єктів нерухомості 429592; ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження 58365324; співмірності розміру стягнення за виконавчим документом на підставі виконавчого листа №765/3548/16-ц від 08.02.2019 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва; здійснення опису Об`єктів нерухомості, що були предметом лоту 429592;

- (пункт 4) винести вмотивоване подання про притягнення приватного виконавця ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

На підставі скарги відповідно до статті 34 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", пунктів 19, 26 розділу ІІІ Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 року №3284/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 року за №1195/32647, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 щодо здійснення виконавчого провадження №58365324.

На вимогу в.о. начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 надані пояснення від 27.08.2020 року щодо проведення позапланової невиїзної перевірки про факти, викладені у скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 з приводу порушення, на думку скаржника, норм чинного законодавства в ході виконання виконавчого провадження №58365324.

Згідно з Довідкою від 22.09.2020 року за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2, складену заступником начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 щодо здійснення виконавчого провадження №58365324, яку проведено на підставі скарги ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , від 10.08.2020 року, в межах цієї скарги виявлено порушення вимог частини другої статті 18, статті 50, частини третьої статті 61 Закону України "Про виконавче провадження", абзацу 15 пункту 1 розділу І, абзацу 9 та 12 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна.

Керуючись частиною сьомою статті 34, пунктом 4 частини другої статті 38 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", 03.11.2020 року Міністерством юстиції України направлено Дисциплінарній комісії приватних виконавців Подання (вих.32236-33-20 від 03.11.2020 року) про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 (посвідчення від 26.06.2017 року №0086).

Відповідно до витягу з Протоколу №45 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020 року, на порядку денному розглянуто подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, в межах розгляду якого вирішено: відхилити клопотання приватного виконавця ОСОБА_2 про відкладення розгляду подання Міністерства юстиції України про притягнення його до дисциплінарної відповідальності до набрання законної сили судовим рішенням; задоволено Подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на 1 місяць.

Відповідно до пункту 28 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців до Протоколу долучено Окрему думку члена Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_5 , відповідно до змісту якого, останній вважає, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців мало бути прийнято рішення щодо відхилення Подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності як необґрунтованого та такого, що підготовлено в порушення вимог Конституції України та законів України.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати встановленими та доведеними Дисциплінарною комісією приватних виконавців факти порушення позивачем вимог щодо здійснення діяльності приватного виконавця з дотриманням принципу законності та щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1403), Положенням про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.11.2017 року № 3791/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2017 року за № 1442/31310 (із змінами) (далі також - Положення), Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом від 29.09.2016 року № 2831/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за № 1301/29431 (із змінами).

Частиною першою статті 34 Закону №1403 визначено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

За змістом пункту 2 частини третьої статті 34 Закону №1403 позапланові перевірки проводяться на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Частинами четвертою - сьомою статті 34 Закону №1403 визначено, що під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок. Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною першою, пункту 4 частини другої статті 38 Закону №1403 підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком приватного виконавця є невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Як зазначено у частині першій, пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 року № 3284/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 22.10.2018 року за № 1195/32647 (далі також - Порядок проведення перевірок).

Згідно з пунктом 4 розділу І Порядку проведення перевірок, перевірки діяльності приватного виконавця здійснюються шляхом проведення планових і позапланових перевірок.

Пунктом 4 статті 38 Закону № 1403 встановлено, що підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком приватного виконавця є, зокрема, невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків.

Діяльність Дисциплінарної комісії приватних виконавців врегульована приписами Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 листопада 2017 року № 3791/5.

Згідно з пунктом 3 Положення, основними завданнями Дисциплінарної комісії є: розгляд питань про притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків; прийняття рішень про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Дисциплінарна комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає подання Мін`юсту, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Мін`юсту чи Раді приватних виконавців України; приймає рішення на підставі подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (пункт 4 Положення).

Рішення Дисциплінарної комісії оформлюється протоколом, що підписується усіма присутніми на засіданні членами комісії протягом двох робочих днів після засідання Дисциплінарної комісії (пункт 16 Положення).

Розгляд подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності на засіданні Дисциплінарної комісії починається із заслуховування доповіді члена Дисциплінарної комісії, який попередньо за дорученням голови Дисциплінарної комісії вивчав таке подання, після чого заслуховуються присутні на засіданні члени Дисциплінарної комісії, приватний виконавець та інші запрошені на засідання особи, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи (пункт 25 Положення).

За результатами розгляду подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності Дисциплінарна комісія приймає рішення про: задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, передбаченого частиною першою статті 41 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; відхилення подання та направлення матеріалів для повторної перевірки діяльності приватного виконавця; відхилення подання та відмову в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення (пункт 26 Положення).

У разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року (пункт 27 Положення).

Рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Мін`юсту (пункт 29 Положення).

Отже, підстава дисциплінарної відповідальності повинна бути чіткою і відповідати принципу правової визначеності.

Розглядаючи питання притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, Дисциплінарна комісія має у відповідності до частини другої статті 38 Закону №1403 встановити наявність обов`язкових елементів для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, а саме - порушення приватним виконавцем положень закону, його вину, наявність негативних наслідків в результаті дій приватного виконавця та причинний зв`язок між цими діями, вчиненими в процесі виконання рішення суду і негативними наслідками.

Як убачається з матерілаів справи та дана обставина встановлена судом першої інстанції, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є неналежне виконання своїх обов`язків, що виявлено в ході проведеної позапланової невиїзної перевірки, призначеної у зв`язку із надходженням скарги боржника у виконавчому провадженні, які в подальшому стали підставою внесення відповідного Подання Міністерства юстиції України та розгляду його Дисциплінарною комісією приватних виконавців.

За змістом подання Міністерства юстиції України убачається, що за результатами позапланової невиїзної перевірки приватного виконавця ОСОБА_2 встановлено порушення останнім під час здійснення виконавчого провадження №58365324 вимог:

- пункту 2 частини першої статті 4 Закону №1403 щодо здійснення діяльності приватного виконавця з дотриманням принципу законності;

- пункту 3 частини першої статті 2 Закону №1404 щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності;

- частини другої статті 18 Закону №1404 щодо здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

- статті 50 Закону №1404 щодо черговості звернення стягнення на нерухоме майно боржника;

- частини третьої статті 61 Закону №1404 щодо визначення початкової ціни продажу нерухомого майна;

- абзацу 15 пункту 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, яке підлягає продажу;

- абзацу 9 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна щодо зазначення в заявці на реалізацію майна відомостей про майно;

- абзацу 12 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна щодо зазначення в заявці на реалізацію майна відомостей про чинні обтяження майна.

За результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 58365619, до складу якого входять наступні виконавчі провадження: № 58365324, 58365604, 61493933, 61876187, 61876669.

02.03.2020 року приватним виконавцем винесені дві постанови, якими описано та арештовано майно боржника.

Перевіркою встановлено, що 20.03.2020 року та 25.03.2020 року приватним виконавцем винесені постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для оцінки описаного та арештованого нерухомого майна. В подальшому, 21.04.2020 року приватним виконавцем до державного підприємства "СЕТАМ" направлено заявку на реалізацію арештованого майна.

Згідно з цією заявкою на реалізацію передано майно, яке складається з шести об`єктів нерухомого майна, а саме: 1/2 частина нежитлового приміщення, група приміщень № 5, 5а, 56 (спортивний комплекс з кафе та офісними приміщеннями), загальна площа (кв.м.): 1014.1, адреса: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 12-Г, приміщення 5, 5а, 56; 1/2 частина нежитлового приміщення, нежиле приміщення першого поверху (блок №3), загальна площа (кв.м): 117.9, адреса: м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 16-Б; 1/2 частина квартири №1, загальна площа (кв.м.): 65.5, адреса:м. Київ, Мирного Панаса, буд.16; Ѕ частини нежитлового приміщення, нежитлові приміщення №3, літера А, корпус 4, секція 5-6 (1 поверх), загальна площа (кв.м): 81.4, адреса: м. Київ, вулиця Тимошенка Маршала, будинок 29, корп. 4, приміщення 3; 1/2 частина нежилих приміщень з №1 по №5 (групи приміщень №65), з № 1 по № 16 (групи приміщень № 66), (в літ. А), загальна площа (кв.м): 267, адреса: м. Київ, Оболонська набережна, будинок 3, корп. 2; Ѕ частина нежилого приміщення з №1 по №16 (групи приміщень №78) (в літ. "А"), загальна площа (кв.м): 257.2, адреса: м. Київ, Оболонська набережна, будинок 3, корп. 3, приміщення 78.

У заявці на реалізацію приватним виконавцем зазначено, що початкова ціна майна, що виставляється на електронні торги, становить 49 662 090,00 грн (загальна вартість об`єктів нерухомого майна).

Згідно з відомостями, що містяться на офіційному веб-сайті державного підприємства "СЕТАМ" встановлено, що інформація про продаж зазначених об`єктів нерухомого майна боржника на електронних торгах опублікована 22.04.2020 року одним лотом № 418157.

Перевіркою встановлено, що електронні торги з продажу майна боржника за лотом №418157 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено відповідний протокол від 22.05.2020 року № 481075.

Другі електронні торги за лотом №423709 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено протокол від 25.06.2020 року №486694.

Треті електронні торги за лотом №429592 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що складено протокол від 27.07.2020 року №492817.

За висновками позапланової невиїзної перевірки, зазначивши в заявці на реалізацію арештованого майна від 21.04.2020 року, що майном, яке підлягає реалізації, є шість об`єктів нерухомого майна, та визначивши початкову вартість цього майна як загальну вартість цих об`єктів, приватним виконавцем ОСОБА_2 порушено вимоги частини другої статті 18, статті 50, частини третьої статті 61 Закону №1404 та абзацу 15 пункту 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна.

Порушення вимог абзаців 9, 12 пункту 2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна встановлено перевіркою з дослідження заявки приватного виконавця на реалізацію арештованого майна, відповідно до змісту якої, в описі 1/2 частини квартири, яка передана на реалізацію, відсутня інформація щодо кількості поверхів будинку, поверху, на якому розташована квартира та кількості кімнат із зазначенням площі кожної кімнати. Також у цій заявці відсутні відомості про чинні обтяження майна.

Таким чином, предметом скарги та позапланової невиїзної перевірки були законність дії та рішень приватного виконавця під час виконання судового рішення на підставі виконавчого листа №756/3548/16-ц в межах виконавчого провадження №58365324.

Відповідно до абзацу 1 пункту 25 Положення розгляд подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності на засіданні Дисциплінарної комісії починається із заслуховування доповіді члена Дисциплінарної комісії, який попередньо за дорученням голови Дисциплінарної комісії вивчав таке подання, після чого заслуховуються присутні на засіданні члени Дисциплінарної комісії, приватний виконавець та інші запрошені на засідання особи, а також вивчаються та аналізуються необхідні документи.

Як убачається з матеріалів справи приватний виконавець ОСОБА_2 06.11.2020 року звернувся до Дисциплінарного уповноваженого ОСОБА_6 з заявою, в якій просив вивчити матеріали за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва від 22.09.2020 pоку, та провести їх правовий аналіз, а також по результатах вивчення матеріалів та їх аналізу, надати письмовий висновок щодо наявності або відсутності в діях приватного виконавця ознак дисциплінарного проступку для представлення його до Дисциплінарної комісії приватних виконавців.

За результатами дослідження Подання Міністерства юстиції України та пояснень приватного виконавця від 27.08.2020 року, 09.11.2020 року Дисциплінарним уповноваженим ОСОБА_6 складено висновок дисциплінарного уповноваженого №27/2020, відповідно до якого визначені в частині другій статті 38 Закону №1403 ознаки дисциплінарного проступку в діях приватного виконавця ОСОБА_2 під час здійснення зведеного виконавчого провадження №58365619 відсутні.

Зазначений висновок Дисциплінарного уповноваженого від 09.11.2020 року приватним виконавцем направлено Дисциплінарній комісії приватних виконавців, водночас, відповідно до змісту Протоколу засідання №45 від 20.11.2020 року, проте висновок комісією до уваги взято не було.

З протоколу Дисциплінарної комісії № 45 від 20.11.2020 року, вбачається, що розглядаючи подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_2 . Дисциплінарна комісія приватних виконавців фактично обмежилася лише перерахуванням порушень, виявлених під час перевірки, тоді як не було вказано, які враховано комісією, а які не враховано під час прийняття оспорюваного рішення.

Водночас, як убачається з протоколу, секретарем комісії ОСОБА_7 у виступі зазначено, що об`єднання шести об`єктів нерухомого майна боржника, які мають різну адресу, в один лот та визначення стартової ціни цього майна як загальну вартість цих об`єктів вплинуло на повноту задоволення вимог виконавчих документів, дотримання законності, справедливості, рівноваги прав сторін під час здійснення виконавчого провадження. Відтак, на переконання відповідачів, своїми діями приватний виконавець порушив вимоги частини другої статті 18, статті 50, частини третьої статті 61 Закону та абзацу п`ятнадцятого пункту 14 розділу І Порядку реалізації. Наголосила, що подання Міністерства юстиції про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим, оскільки приватним виконавцем вчинялися виконавчі дії по зведеному виконавчому провадженню № 58365619 з порушенням законодавства, що призвело до знецінення майна та передачі нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу за ціною меншою на 14 898 627,00 грн. мільйонів гривень, що, в свою чергу, свідчить про наявність у приватного виконавця спрямованого умислу на вчинення протиправних дій, внаслідок чого порушено права та законні інтереси учасників виконавчого провадження.".

Проте, секретарем Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_7 не вказано, якими належними та допустимими доказами підтверджується прямий умисел на вчинення протиправних дій на виконання рішення суду, враховуючи зміст пояснень позивача, наданих Дисциплінарній комісії приватних виконавців під час засідання.

Згідно змісту протоколу Дисциплінарної комісії № 45 від 20.11.2020 року приватним виконавцем ОСОБА_2 повідомлено, що шляхом моніторингу інформації щодо лотів на веб-сайті державного підприємства "СЕТАМ", ним встановлено наявність лотів з різними об`єктами нерухомого майна, які мають відмінні адреси та які також підлягали реалізації, частина з яких була реалізована, з огляду на що, дійшов висновку, що направлення на реалізацію декількох об`єктів майна боржника одним лотом не є порушенням вимог законодавства.

У той же час, позивачем до матеріалів справи та до письмових пояснень, наданих Дисциплінарній комісії, долучено копію листа ДП "СЕТАМ" від 10.11.2020 року №3283/19440-12-20/15, згідно з яким приватному виконавцю ОСОБА_2 повідомлено, що розміщення в Системі електронних торгів лота №418157, в межах якого згруповано декілька об`єктів, не суперечить чинному законодавству з реалізації арештованого майна, що спростовує твердження секретаря Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_7.

Абзацом 11 пункту 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом від 29.09.2016 року № 2831/5, (далі - Порядок), лот - одиниця арештованого майна, що виставляється для продажу на електронних торгах або торгах за фіксованою ціною.

Вищезазначее положення заборони щодо об`єднання кількох об`єктів майна в один лот не містить, а лише вказує на обов`язок передачі на реалізацію описаного та арештованого майна з дотриманням вимог, встановлених цим Порядком. Імперативних приписів щодо заборони об`єднання кількох об`єктів майна під час реалізації в один лот не містить і Закон №1404.

Згідно з абзацом 23 пункту першого розділу І Порядку реалізації арештованого майна, стартова ціна лота - початкова ціна продажу лота, яка дорівнює вартості майна, визначеній відповідно до законодавства, що виставляється на електронних торгах (торгах за фіксованою ціною).

Відповідно до пункту першого розділу II Порядку реалізації арештованого майна, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження".

Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна.

Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.

В ході розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачами та скаржником не було спростовано, що приватним виконавцем ОСОБА_2 визначено вартість майна шляхом залучення до участі у виконавчому провадження суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, яким визначено вартість шести об`єктів нерухомого майна, про що сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення.

Доказів, які б свідчили про оскарження сторонами виконавчого провадження результатів визначення вартості описаного майна, скаржник до справи не надав, як не надали такі докази до суду і відповідачі.

Таким чином, приватним виконавцем ОСОБА_2 здійснено просте арифметичне додавання вартості описаного майна боржника, що не призвело ні до зменшення ні до збільшення вартості, відповідно виходячи із вищевказаного дії приватного виконавця вчинені у відповідності до вимог Закону, що на переконання колегії суддів, свідчить про відсутність підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Окрім того, колегія судідв звертає увагу на ту обставину, що у поданні Міністерства юстиції України про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності зазначено, що перевіркою заявки приватного виконавця на реалізацію арештованого майна встановлено, в описі 1/2 частини квартири, яку передано на реалізацію, відсутня інформація щодо кількості поверхів будинку, поверху, на якому розташована квартира та кількість кімнат із зазначенням площі кожної кімнати, чим порушено вимоги абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ Порядку. Також зазначено, що в заявці на реалізацію арештованого майна відсутні відомості про чинні обтяження майна.

Відповідно до абзаців 3-5 розділу II Порядку, приватний виконавець самостійно формує і перевіряє заявку та документи щодо передання майна на реалізацію на відповідність вимогам законодавства та після встановлення відповідності документів таким вимогам підписує (за допомогою кваліфікованого електронного підпису із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно- програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет приватного виконавця для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

Доказів повернення організатором приватному виконавцю ОСОБА_2 заявки на реалізацію арештованого майна відповідачами не надано.

Згідно з ч. 7 ст. 34 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, для прийняття рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, відповідно до цього Закону, підставою для якого є наявність у діях приватного виконавця складу дисциплінарного, Дисциплінарна комісія приватних виконавців має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто, встановити факт порушення останнім законодавства, що в свою чергу і є мотивом для прийняття рішення про зупинення діяльності приватного виконавця.

Аналогічні правила закріплені і в пункті 27 Положення, за змістом якого у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди.

Щодо доводів особи, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції та, фактично, не містять обґрунтувань в чому ж полягає незаконність судового рішення.

В поданій апеляційній скарзі скаржник посилається на ту обставину, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки викладеній в листі ДП «Сетам» №3283/19440-12-20/15 від 10.11.2020, інформації. На думку скаржника, тим самим суд надав посадовим особам ДП «Сетам» повноваження змінювати норми права в Україні та спростовувати висновки відповідних комісій міністерств та відомств.

Такі доводи скаржника, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні надано оцінку всім обставина справи, у т.ч. і зазначеному листу. Окрім того, підставою для задоволення позову став не лист ДП «Сетам», а встановлені судом обставини під час вчинення приватним виконацем виконавчих дій по виконанню виконавчого документа, відповідність їх нормам чинного законодавства, а також обставини, встановлені під час перевірки, які стали підставою для притягнення позивача до відповідальності, а також, чи прийняте рішення Дисциплінарною Комісією на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Зазначений лист є лише одним із доказів у справі.

Та обставина, що скаржника ОСОБА_1 не було залучено до участі у розгляді справи, не є підтвердженням незаконності судового рішення, яке останній оскаржує, а отже не тягне за собою його скасування чи зміну.

Щодо посилання скаржника на правову позицію у подібній справі №640/6608/21, то колегія суддів не приймає його до уваги.

Так, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В апеляційній скарзі, скаржник посилається на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/6608/21, тоді як у даній справі рішення Верховного Суду відсутнє.

Отже, у даному випадку правова позиція, викладена судом в судовому рішенні у справі № 640/6608/21 не може бути застосована до спірних правовідноснин з огляду на вимоги ч.5 ст. 242 КАС України.

Колегія суддів у даній справі враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у справі № 2040/6763/18, постанова від 10.01.2020.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі № 800/541/16 підкреслено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який:

- має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права;

- пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

- є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

- є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику.

- порушений суб`єктом владних повноважень.

Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 9901/216/19.

Предметом позову у даній справі є рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 20.11.2020, оформлене протоколом №45, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 1 рік.

Саме зазначене рішення було визнано судом першої інстанції протиправним та скасовано.

Отже, рішення дисциплінарної комісії носить індивідуальний характер, оскільки дисциплінарне стягнення було застосовано до конкретної особи, а тому саме ця особа має право на його оскарження, тоді як права та інтереси скаржника даним рішення не чіпаються і не були порушені.

Та обставина, що скаржник подавав до Міністерства юстиції скаргу стосовно дій приватного виконавця ОСОБА_2 не є свідченням того, що у даному випадку порушено права та інтереси останнього, оскільки рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців щодо застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення стосується лише даної особи.

Скаржник ОСОБА_1, як сторона виконавчого провадження, не позбавлений права оскаржити до суду постанови державного виконавця, які були прийняті в рамках виконавчого провадження, або ж оскаржити дії чи бездіяльність останнього в рамках такого виконавчого провадження.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ради залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.