Справа № 260/953/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/953/21 пров. № А/857/22099/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

за участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 , апеляційного суду Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії Гаврилюк В.Ю., Закарпатського апеляційного суду на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, прийняте колегією суддів Калинич Я.М., Гебеш С.А., Іванчулинець Д.В., в м. Ужгород, о 10 годині 09 хвилині, повний текст складено 08 листопада 2021 року, у справі № 260/953/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, Апеляційного суду Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії Гаврилюк В.Ю. про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, зобов"язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, Апеляційного суду Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії Гаврилюк В.Ю., в якому просить: визнати протиправними та скасувати накази Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року № 41/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року за № 6.3.1.-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України»; поновити на посаді керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 року; стягнути із апеляційного суду Закарпатської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2021 року по день ухвалення судового рішення; стягнути з Державної судової адміністрації України та апеляційного суду Закарпатської області моральну шкоду в розмірі по 50 000 гривень з кожного відповідача. Визнати бездіяльність Державної судової адміністрації України та Закарпатського апеляційного суду, що полягає у відмові призначити в порядку переведення на рівнозначну посаду - протиправною. Зобов`язати Державну судову адміністрацію України та Закарпатський апеляційний суд призначити на посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду, у порядку переведення з рівнозначної посади керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

Зобов`язати відповідачів подати до суду протягом 20 календарних днів з дня ухвалення судового рішення звіт про його виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом голови Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року за № 41/к позивача звільнено з посади керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області, підпункт 1-1 пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». На підставі цього наказу, голова ліквідаційної комісії апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_2 видала наказ № 6.3.1-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України від 22.02.2021 року». Позивач вважає, що її звільнення відбулося з порушенням законів та Конституції України, необґрунтовано відмовлено у переведенні, ставлення до неї було упередженим, недобросовісним, нерозсудливим та таким, що порушує принцип рівності перед законом. Спірні накази, на переконання позивача, прийняті з грубим порушенням трудових прав та гарантій жінки, яка самостійно виховує дитину, з порушенням строку, оскільки з моменту попередження протягом 60 днів не було запропоновано всіх наявних посад для переведення до Закарпатського апеляційного суду та не було враховано переважного права позивача на залишення (переведенні) на рівнозначну посаду.

В обґрунтування стягнення моральної шкоди, позивач зазначила, що не переведення її до новоствореної установи знизило престиж позивача, яка тривалий час працювала в суді, та ділову репутацію перед колегами, все це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя та малолітньої дитини.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року за № 41/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано наказ Апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року за № 6.3.1.-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України».

Поновлено позивачку на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 року.

Стягнуто з Апеляційного суду Закарпатської області на користь позивачки середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 203523,60 грн. з відповідними відрахуваннями, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Допущено до негайного виконання судове рішення в частині поновлення позивачки на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 24834,73 грн. з відповідними відрахуваннями, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржили позивачка, апеляційний суд Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2 , Закарпатський апеляційний суд, з підстав невірного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

Позивачка в обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що встановивши відсутність у голови суду дискреційних повноважень щодо погодження заяви на переведення на рівнозначну посаду, суд першої інстанції повинен був зобов`зати Державну судову адміністрацію України та Закарпатський апеляційний суд прийняти рішення про її працевлаштування на рівнозначній посаді.

Оскільки ДСА України не видало наказ про її поновлення, Закарпатський апеляційний суд не виплатив середній заробіток за один місяць, що свідчить про небажання добровільно виконувати рішення, а отже обраний судом захист порушеного права не дав очікуваного результату.

Жодних доказів невідповідності спеціальності та кваліфікації посаді керівника апарату Закарпатського апеляційного суду, рівнозначній, в тому числі за посадовими обов`язками керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області, яку вона обіймала, як і доказів вжиття заходів щодо переведення на вакантну рівнозначну посаду нема.

Щодо моральної шкоди, то не зверталась до суду з проханням про солідарно моральної шкоди в порядку передбаченому ст. 1190 ЦК України, а просила стягнути з винних у її завданні, адже кожен з відповідачів самостійно допустив порушення трудових прав, що призвело до моральних страждань.

Призначення на посаду керівника апарату суду має свої особливості: в цьому процесі задіяні і суб`єкт призначення і суб`єкт погодження.

Протиправні дії з боку ДСА України: не запропонували протягом 60 днів з дня попередження про наступне звільнення жодної посади для переведення; допустили грубе порушення трудових прав; зухвале ігнорування заяв про переведення; листами ввели в оману, що переведення відбудеться після закінчення процедури ліквідації; до закінчення ліквідаційної процедури на прохання голови суду умисно виключили її зі складу ліквідаційної комісії, а згодом, звільнили незаконно, запропонувавши самостійно працевлаштуватись, формально у другому попередженні про наступне припинення державної служби надали перелік вакантних посад; порушивши гарантії, передбачені статтею 184 КЗпП України щодо заборони звільнення жінок, які самостійно виховують дітей; відповідач не дотримався аналогічної процедури призначення, у разі відмови головою суду погодити призначення керівника апарату (пунктом 55 Положення про проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя, затвердженого Рішенням ВРП від 5 вересня 2017 року N 2646/0/15-17 (у попередній редакції) передбачено, що у разі непогодження головою суду переможця конкурсу, призначення здійснюється суб`єктом призначення без такого погодження із обов`язковим встановленням строку випробування до 6 місяців); допустили до участі у конкурсі на посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду кандидата, який не мав необхідного досвіду роботи, та не відповідав кваліфікаційним вимогам зазначеним в Додатку 1 до Наказу ДСА від 15.03.2019р. № 257 «Про проведення конкурсу на посади керівника апарату Закарпатського апеляційного суду та Луганського апеляційного суду», а визначили такого переможцем і призначили на посаду керівника апарату.

Протиправні дії з боку голови Закарпатського апеляційного суду: вважає завчасне сплановане усунення її від участі виконання своїх обов`язків в новоствореній установі, шляхом надсилання пропозиції включення саме її до складу ліквідаційної комісії; попередивши, що не планує погоджувати її кандидатуру на посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду, подала заявку на добір кандидатів на цю посаду, ввела її в оману, запевнивши, що для неї залишиться вакантною посада заступника керівника апарату суду, однак сама ініціювала виведення цієї посади із штатного розпису в січні 2020 року, не запропонувала її для переведення; жодним чином не мотивувала відмову у погодженні на переведення на посаду керівника апарату та заступника керівника апарату, хоча запевнила у листах, що переведення відбудеться на передодні закінчення процедури ліквідації, однак за вказівками голови суду були переведені всі члени ліквідаційної комісії до новоствореного суду, крім неї, хоч процедура ліквідації досі незавершена.

В грудні 2020 року, голова суду листом звернулась до керівництва ДСА України з вимогою вивести її зі складу ліквідаційної комісії та ввести заступника керівника апарату Закарпатського апеляційного суду; протягом останніх місяців ліквідації голова суду ОСОБА_3 чинила їй перешкоди в роботі члена ліквідаційної комісії, так неодноразово вимагала щоб вона звільнила свій службовий кабінет, оскільки це приміщення Закарпатського апеляційного суду, працівником якого позивачка не являється; згодом вже голова ліквідаційної комісії - заступник керівника апарату Закарпатського апеляційного суду (Гаврилюк В.Ю.), яка за посадою перебуває у безпосередньому підпорядкуванні голови суду, за два місяці до звільнення вимагала здати всю оргтехніку, чим порушувала права позивачки на належні умови праці та матеріально-технічне забезпечення, та за вказівкою голови суду її робочий комп`ютер було від`єднано від інтернет мережі; порушила переважне право на залишення на роботі; порушила гарантії щодо заборони звільнення жінок (ст. 184 КЗпП України). Також, вчиняла психологічний тиск з метою її звільнення, розповсюджувала серед колег наклепницьку інформацію щодо неї, з метою дискредитації; голова суду грубо порушила основні принципи державної служби - забезпечення рівного доступу до державної служби, заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необгрунтованих обмежень або надання необгрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; допустила зловживання своїми службовими адміністративними обов`язками та порушила принцип правової визначеності.

При реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Беручи до уваги тривалість неправомірних дій з боку відповідачів, наявність на утриманні малолітньої доньки, яку самостійно виховує, зважаючи на доведеність заподіяної їй відповідачами моральної шкоди, виходячи з характеру допущених стосовно неї порушень, глибини та обсягу моральних страждань, засад розумності, виваженості і справедливості, тяжкості та істотності вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, а також з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення, вважає, що розумним, справедливим та співмірним розміром моральної шкоди, що підлягає стягненню на її користь з відповідачів, буде подвійний розмір середньомісячної моєї заробітної плати.

Вважає, що ефективним способом захисту її порушеного права буде - поновлення на рівнозначній посаді керівника апарату Закарпатського апеляційного суду. Тим більше, що конкурс проведено незаконно, до його участі допущено кандидата, який не відповідав кваліфікаційним вимогам, за результатами цього ж конкурсу вона значиться другою в рейтингу (інформація оприлюднена на сайті ДСА).

Просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року № 41/к «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнати протиправним та скасувати наказ апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року за № 6.3.1.-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України»; поновити на посаді керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 року; стягнути із апеляційного суду Закарпатської області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 203523,60 грн., з відрахуванням, встановленим законом податків та інших обов`язкових платежів; стягнути з Державної судової адміністрації України моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та з апеляційного суду Закарпатської області моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Визнати бездіяльність Державної судової адміністрації України та Закарпатського апеляційного суду, що полягає у відмові призначити в порядку переведення на рівнозначну посаду протиправною; зобов`язати Державну судову адміністрацію України та Закарпатський апеляційний суд призначити на посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду, у порядку переведення з рівнозначної посади керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області.

Допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 24834,73 грн. з відрахуванням, встановленим законом податків та інших обов`язкових платежів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_4 та Закарпатський апеляційний суд апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом не взято до уваги доводи апеляційного суду Закарпатської області, які зводились до того, що на виконання Плану заходів з ліквідації апеляційних судів Голова ДСА України повідомив позивачку - керівника апарату суду, як таку, що обіймає посаду державної служби на умовах безстрокового договору, про наступне припинення державної служби та вивільнення у зв`язку з ліквідацією апеляційного суду Закарпатської області 05.10.2018. Із цим попередженням ОСОБА_1 ознайомлена того ж дня 05.10.2018, що підтверджується її особистим підписом. Позивачка фактично і надалі продовжила працювати на займаній посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області ще 2,5 роки. Вона отримувала заробітну плату, відбувала в щорічні оплачувані відпустки та користувалась соціальними гарантіями передбаченими розділом VI Закону України «Про державну службу». Отже, таке попередження від 05.10.2018 реалізоване не було.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч.5 ст.22 Закону України «Про державну службу», які діяли на момент попередження ОСОБА_1 про наступне припинення державної служби, що мало місце 21.12.2020. На цей момент ч.5 ст.22 Закону України «Про державну службу» діяла в наступній редакції: у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу (зміни внесені Законом України № 117- IX від 19.09.2019).

Отже, Закон України «Про державну службу» встановив право суб`єкта призначення в особі ДСА України переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду, а не обов`язок, та ніяким чином не заборонив ДСА України приймати рішення про оголошення й проведення конкурсу на вакантну посаду. Тому висновок суду першої інстанції щодо імперативності норми права частини 5 статті 22 Закону України «Про державну службу» в редакції станом на виникнення спірних правовідносин є необгрунтованим.

Вважають, що до спірних правовідносин повинна застосуватись ст. 49-2 КЗпІІ України в редакції, яка діяла саме на день звільнення.

Окрім того суд не взяв до уваги і пропозиції позивачці вакантних посад, що надходили від Закарпатського апеляційного суду, а взято до уваги лише пропозицію від в.о. голови ДСА України із переліком вакантних посад у попередженні про наступне вивільнення від 21.02.2021.

На попередженні позивачем зазначено про її погодження на переведення на рівнозначну посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду.

В даному випадку прийнятним способом пропонування посад є не той, який вважає прийнятним для себе позивач, а той, який відповідає вимогам закону, адже процедура звільнення ОСОБА_1 була проведена у відповідності до чинних на час звільнення позивача положень КЗпП України та Закону України «Про державну службу» з гарантіями працевлаштування, в тому числі в населеному пункті, де вона проживає. Цими гарантіями ОСОБА_1 знехтувала з власних, незрозумілих міркувань.

Суд дійшов до помилкового висновку про неприйнятність такого способу пропозиції вакантних посад, який був застосований до позивачки, оскільки на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 повідомлено про припинення державної служби завчасно, в установленому законом порядку з одночасним пропонуванням останній інших вакантних посад.

Вважає, що Закарпатський окружний адміністративний суд, перебираючи на себе повноваження Верховного Суду, фактично визнає частково нечинним Указ Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах».

Просять врахувати, що при ліквідації діяльність припиняється без правонаступництва, тобто без переходу прав та зобов`язань юридичної особи, що ліквідується, до інших осіб. Ліквідаційна процедура Апеляційного суду Закарпатської області наразі триває через необхідність вжиття усіх заходів, передбачених статтею 111 ЦК України та Планом заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженим наказом ДСА України від 20.09.2018 № 474, у зв`язку із неможливістю передачі зазначених обов`язків до будь-якої новоствореної організації або іншої установи. Це, зокрема, зумовлено і тим, що в штаті суду, що ліквідується, перебуває один суддя, який наразі тимчасово відряджений для здійснення правосуддя в Закарпатського апеляційного суду і щодо якого Вища кваліфікаційна комісія суддів України не вирішила питання щодо переведення на постійній основі до будь-якого суду чи звільнення.

До ліквідаційної комісії Апеляційного суду Закарпатської області входили голова та чотири члени. Четверо членів ліквідаційної комісії працюють на різних посадах в новоутвореному суді. Працівники апарату в штаті ліквідованого суду відсутні. Після відрядження судді Апеляційного суду Закарпатської області до Закарпатського апеляційного суду, з 10.12.2020 штатну одиницю в апараті Апеляційного суду Закарпатської області займала тільки голова ліквідаційної комісії - керівник апарату Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ..

Наказом ДСА України від 14.12.2020 № 538 керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 виведено зі складу ліквідаційної комісії та призначено головою заступника керівника апарату Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_2 .. Це було зумовлено тим, що відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України у разі ліквідації або реорганізації державних органів у поточному бюджетному періоді забезпечення їх діяльності у наступному бюджетному періоді до завершення процедур ліквідації або реорганізації здійснюється в межах видатків передбачених новим державним органом, які визначені правонаступниками чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються. Тобто, з 01 січня 2020 року і на сьогоднішній день Закарпатський апеляційний суд є розпорядником нижчого рівня, до мережі якого належить Апеляційний суд Закарпатської області.

На той час голові ліквідаційної комісії ОСОБА_1 неодноразово пропонувався перелік посад, які у різні періоди були вакантними у Закарпатському апеляційному суді, з можливістю і надалі за її бажанням виконувати обов`язки голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Закарпатської області, або без такого. Однак вона особисто щодо жодної із запропонованих посад заяви не подавала.

Наказ Апеляційного суду Закарпатської області від 22.02.2021 № 6.3.1-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України» виданий на виконання наказу Державної судової адміністрації України № 41/к від 22.02.2021, тобто є похідним. Цей наказ є дійсним, правомірним який виданий у відповідності до вимог управлінського діловодства і відтворює дійсні обставини.

Після звільнення із посади керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області позивачка ОСОБА_1 стала на облік до Закарпатського обласного центру зайнятості, як безробітна особа де їй було визначено допомогу по безробіттю, розмір якої визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Апеляційний суд Закарпатської області звертався із письмовим запитом до Закарпатського обласного центру зайнятості для отримання відповідної інформації. Однак розпорядник інформації відмовив у її наданні посилаючись на приписи Закону України «Про захист персональних даних». Цю обставину суд не врахував, не звернувся до центру зайнятості та стягнув із відповідача кошти без врахування тих коштів, що були сплачені в якості виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Суд зробив помилкові висновки про наявність у позивачки статусу «одинока мати», оскільки належних доказів закріплення за нею цього статусу не надала. Дитина позивачки народжена у шлюбі, який в подальшому було розірвано, батько приймає участь в утриманні дитини шляхом сплати аліментів, що позбавляє статусу одинокої матері. Довідка з навчального закладу, на яку посилається суд, не є доказом про надання позивачці статусу одинокої матері.

Просять скасувати рішення суду в частині: визнати протиправними та скасувати наказ апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року за № 6.3.1.-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України»; поновлення позивачки на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 року; стягнення із Апеляційного суду Закарпатської області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 203523,60 грн. з відповідними відрахуваннями, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно відмовити позивачці у задоволенні позову в частині поновлення на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 та стягнення із Апеляційного суду Закарпатської області на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачка подала відзиви на апеляційні скарги, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачки не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року, повернено.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2022 задоволено клопотання позивачки та судів про проведення відеоконференції 13 квітня 2022.

Восьмим апеляційним адміністративним судом вживались заходи для забезпечення проведення відеоконференції, однак, з незалежних від апеляційного апеляційного суду обставин така проведена частково, зокрема, пояснення дані усіма сторонами, окрім, представника ДСА України, з технічних підстав, з врахуванням їх письмових пояснень по суті спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивачку, яка просить задоволити апеляційну скаргу та залишити без задоволення апеляційні скарги голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Закарпатської області та Закарпатського апеляційного суду, голову ліквідаційної комісії Апеляційного суду Закарпатської області і представника Закарпатського апеляційного суду, які просить задоволити їх апеляційні скарги, а в задоволенні апеляційної скарги позивачки відмовити, розглянувши та обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що наказом Державної судової адміністрації України від 23 жовтня 2015 року № 665/к ОСОБА_1 призначена на посаду керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області з 23 жовтня 2015 року. Присвоєно сьомий ранг державного службовця.

Наказом Державної судової адміністрації України «Про забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017 від 20 вересня 2018 року № 474 утворено ліквідаційну комісію Апеляційного суду Закарпатської області, головою ліквідаційної комісії призначено Боклах Г.І. керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області. Цим же наказом затверджено План заходів з ліквідації апеляційних судів.

05 жовтня 2018 року позивачу вручено письмове попередження про звільнення її із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Закарпатської області, з посиланням на ст.ст. 83, 87 Закону України «Про державну службу» та ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, однак, при цьому жодної вакантної посади запропоновано не було.

Наказом т.в.о. голови ДСА України від 14 грудня 2020 року позивачка була виключена з членів ліквідаційної комісії без її згоди.

21 січня 2021 року позивачу вдруге вручено письмове попередження про звільнення із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Закарпатської області, запропоновано перелік вакантних посад в апаратах судів області та роз`яснено позивачу, що вона має право працевлаштуватись на них самостійно, надавши до ДСА погодження від голів судів або керівників апаратів на призначення на одну з вакантних посад.

Наказом Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року № 41/к ОСОБА_1 звільнено з посади керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області у зв`язку з ліквідацією державного органу, підпункт 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

На виконання зазначеного наказу, головою ліквідаційної комісії Апеляційного суду Закарпатської області видано наказ від 22.02.2021 року № 6.3.1-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України».

Вважаючи, що вказані накази прийняті з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернулася до суду із позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність прийняття відповідачами рішень про звільнення позивача з займаної посади з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, а, відтак, поновлено позивача на посаді, з якої її було звільнено - керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та часткового стягнення моральної шкоди з Державної судової адміністрації України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

Частиною 4 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що керівників апаратів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду, Верховного Суду, їх заступників призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади Голова Державної судової адміністрації України.

Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 6 ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Закон України «Про державну службу» (далі Закон № 889) регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону № 889 у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 889 державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця (ч. 2 ст. 41 Закону № 889).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 Закону № 889 (у редакції, що діяла на момент прийняття Указу Президента № 452/20 від та попередження позивача про наступне звільнення) підставами для зміни істотних умов державної служби є ліквідація або реорганізація державного органу.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Статтею 83 Закону № 889 визначені підстави припинення державної служби, зокрема п. 4 - за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до п.п. 1-1 п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України)

Дана норма узгоджується з нормами ст. 87 Закону № 889.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

ст. 49-2 КЗпП України (в редакції на час попередження позивача про наступне припинення державної служби) була: «Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно».

В подальшому, Законом України від 12.12.2019 № 387 (набрав чинності 02.02.2020) внесені зміни до Кодексу законів про працю України, та у ст. 49-2 КЗпП України після частини п`ятої доповнити новою частиною такого змісту: «Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; - у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; - не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо застосування до даних спірних правовідносин ст. 49-2 КЗпП України в редакції, яка діяла на день попередження, оскільки попередження позивача про припинення державної служби відбулося 05.10.2018 року, а тому на уповноважений орган покладений обов`язок запропонування працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, оскільк відповідне правове регулювання не знайшло свого відображення у змінах, внесених до Закону № 889-VII згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-ІХ.

Відповідачами, як суду першої, так і апеляційної інстанції не було надано доказів, що ОСОБА_1 було запропоновано під час попередження про наступне звільнення відповідну вакантну посаду у Закарпатському апеляційному суді.

Разом з тим, встановлено, що попередження про наступне звільнення від 05.10.2018 не було реалізоване, а головою суду та головою ДСА України не було запропоновано позивачці посаду, та не отримано відмови від переведення на рівнозначну посаду протягом 60 днів після попередження.

Вакантні посади було запропоновано лише 21 серпня 2020, в той час, як рівнозначної не пропонували.

Судом першої інстанції вірно зазначено дотримання процедури ліквідації апеляційних судів, відповідно до Указу Президента України 29.12.2017 року № 449/2017 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів»; № 450/2017 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів»; № 451/2017 «Про реорганізацію місцевих загальних судів»; №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах»; № 453/2017 «Про ліквідацію місцевих господарських судів та утворення окружних господарських судів»; № 454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах»; № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах».

Так, Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, серед інших, ліквідовано Апеляційний суд Закарпатської області.

На виконання даного Указу Президента України наказом Державної судової адміністрації України від 20.09.2018 № 474 «Про забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 № 452/2017» утворено ліквідаційні комісії, зокрема, Апеляційного суду Закарпатської області. Відповідно до пункту 2 зазначеного наказу ліквідаційним комісіям необхідно забезпечити здійснення своїх повноважень з наступного робочого дня за днем опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Планом заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом ДСА України від 20.09.2018 № 474, передбачені заходи організаційного, кадрового, матеріально-технічного, фінансового та документального забезпечення, спрямовані на вжиття заходів, передбачених статтею 111 ЦК України щодо порядку ліквідації юридичної особи.

В тому числі на кожну утворену в судах ліквідаційну комісію, відповідно до Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом ДСА України від 20.09.2018 № 474, покладений обов`язок щодо здійснення послідовних кроків для вжиття заходів з працевлаштування працівників апаратів ліквідованих судів: від письмового повідомлення працівників про ліквідацію та попередження державних службовців про наступне припинення державної служби до вивільнення, у т.ч. здійснення заходів щодо працевлаштування таких працівників до видання наказу про звільнення.

Відповідно до ч.5 ст.22 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла після попередження про вивільнення) у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

На момент оголошення конкурсу на посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду, якому передані функції та повноваження апеляційного суду Закарпатської області, редакція статті 22 Закону України «Про державну службу» передбачала для суб`єктів владних повноважень переведення без обов`язкового проведення конкурсу.

Апеляційний суд приймає до уваги, що з моменту попередження про припинення державної служби протягом 60 днів Голова ДСА України не запропонував позивачу рівнозначну посаду в тому числі, в Закарпатському апеляційному суді.

Затвердивши у вересні 2018 року першу редакцію тимчасового штатного розпису, а в жовтні 2018 - в новій редакції (доповнено посадами), в січні 2019 постійний штатний Закарпатського апеляційного суду, практично всі працівники апарату апеляційного суду Закарпатської області були переведені на рівнозначні посади до новоутвореного суду.

Не переводили тільки членів ліквідаційних комісій, запевнивши, що таке переведення відбудеться після завершення процедури ліквідації суду.

Саме листом голови ДСА України від 03 жовтня 2018 за № 8-190-65/18 «Про затвердження штатних розписів новоутворених судів» було доведено до голів новоутворених апеляційних судів про необхідність передбачити в штатних розписах посади членів ліквідаційних комісій та те, що до закінчення ліквідаційної процедури, переведення до новоутвореного суду таких осіб не здійснюється, що колегія суддів вважає не було дотримано відповідачами, чим фактично було порушено право позивачки на працевлаштування.

Судом встановлено, що позивачка вживала заходів щодо самостійного працевлаштування шляхом подання заяв від 16.08.2019 року та 19.08.2019 року на ім`я Голови ДСА України про переведення на рівнозначну посаду керівника апарату суду Закарпатського апеляційного суду; заяви від 02.09.2019 року на ім`я голови ДСА України про призначення її на посаду заступника керівника апарату Закарпатського апеляційного суду; заяву від 22.12.2020 року на ім`я голови Закарпатського апеляційного суду про переведення на рівнозначну посаду до Закарпатського апеляційного суду.

04.09.2019 року позивач отримала відповідь від голови Закарпатського апеляційного суду Фазикош Г.В. , що не містить відповіді по суті заяви, а тільки містить вказівку позивачу вжити всіх передбачених законодавством заходів спрямованих на забезпечення виконання плану ліквідації апеляційного суду Закарпатської області у найкоротший термін.

27.09.2019 року листом ДСА України надало відповідь позивачці на її заяви від 16.08.2019 року та від 19.08.2019 року, в якому повідомило останню, що її заява на переведення до Закарпатського апеляційного суду на посаду заступника керівника апарату суду перебуває на розгляді в голови Закарпатського апеляційного суду, однак така перебуває у відпустці. З огляду на викладене, ДСА України повернеться до розгляду питання щодо переведення на посаду заступника керівника апарату Закарпатського апеляційного суду після отримання від голови суду погодження на таке призначення.

23.12.2020 року головою Закарпатського апеляційного суду було надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 22.12.2020 року, в якій зазначено, що заява про переведення на рівнозначну посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду не може бути погоджена, оскільки посада не є вакантною. У зв`язку з чим, заява позивача від 22.12.2020 року повернута.

Так, 05 жовтня 2018 року Голова ДСА України як суб`єкт призначення та керівник державної служби, попередив позивача - керівника апарату суду, як таку, що обіймає посаду державної служби на умовах безстрокового договору, про наступне припинення державної служби та вивільнення у зв`язку з ліквідацією апеляційного суду Закарпатської області, при цьому не запропонувавши жодної посади.

Впродовж 2019 року були переведені на підставі листів-відношень від керівника апарату Закарпатського апеляційного суду всі члени ліквідаційної комісії апеляційного суду Закарпатської області, не перевели тільки позивачку.

Таким чином, ДСА України та Закарпатським апеляційним судом допущено протиправну бездіяльність щодо неприйняття протягом 60 днів з дня попередження про наступне вивільнення та припинення державної служби (05.10.2018) не призначивши позивачку в порядку переведення на рівнозначну посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду, або в іншому суді апеляційної інстанції на території України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про передчасність виключення наказом т.в.о. голови ДСА України позивачки з ліквідаційної комісії, на письмове прохання голови Закарпатського апеляційного суду від 14.12.2020 року, оскільки таке було зроблено без згоди позивачки, та суперечить діючим Порядкам та Плану заходів з ліквідації апеляційних судів.

21 січня 2021 року т.в.о. голови ДСА України вдруге попередила позивачку про наступне припинення державної служби та вивільнення. Так, позивачу були запропоновані вакантні посади у попередженні про наступне вивільнення від 21 січня 2021 року. Разом з тим, в останньому абзаці попередження зазначено, що для видання наказу ДСА України про переведення на одну із вказаних вакантних посад необхідно подати до Державної судової адміністрації України або заяву, погоджену головою відповідного суду, згідно з ч.4 ст.155 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», або заяву та лист керівника апарату відповідного суду про рішення щодо переведення.

На зазначеному попереджені позивачем зазначено, про її погодження на переведення на рівнозначну посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, фактично, не запропонував вакантні посади, а оголосив позивачу список вакантних посад в апаратах судів по всій Україні та роз`яснив, що позивач може самотужки працевлаштуватись, надавши до ДСА погодження від голів судів або керівників апаратів на призначення на одну з вакантних посад, чим вважає, що обов`язок по працевлаштуванню виконаний.

Одночасно з попередженням про звільнення пропонується державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Щодо покликання позивачки на статус «одинокої матері» як переважне право на залишення на посаді, колегія суддів не приймає до уваги, і таке безпідставно враховано судом першої інстанції, оскільки відсутні такі докази. Дитина народжена в зареєстрованому шлюбі, а розірвання шлюбу і виховання дитини і чинним законодавством таке не передбачено.

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 2401 КЗпП України, а, відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.05.2018 по справі № П/9901/101/18 (провадження № 11-217заі18), постановах Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 826/12916/15, від 06.03.2019 по справі № 824/424/16-а, від 13.03.2019 по справі № 826/751/16, від 27.06.2019 по справі № 826/5732/16, від 26.07.2019 по справі № 826/8797/15, від 09.10.2019 по справі № П/811/1672/15, від 12.09.2019 по справі № 821/3736/15-а, від 22.10.2019 по справі № 816/584/17, від 15.04.2020 по справі № 826/5596/17, від 19.05.2020 по справі № 9901/226/19, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш, як за один рік.

Суд апеляційної інстанції погоджується з визначенням судом першої інстанції з визначенням моральної шкоди і спричиненням такої, а також з розміром стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 № 100, відповідно до довідки про доходи позивача, що видана Апеляційним судом Закарпатської області, відповідно до якої нараховано заробітної плати за останні повні робочі місяці грудень 2020 року та січень 2021 року 25245,00 грн. та 15944,21 грн. відповідно. Отже середньоденна заробітна плата склала 1211,45 грн.

При цьому, судом правомірно не враховано позиція відповідача про отримання позивачкою виплат по безробіттю, виходячи з норм діючого законодавства.

При визначенні розміру моральної шкоди, колегія суддів враховує, що позивачка працювала в апеляційному суді з 2003 року по час звільнення, на різних посадах, від друкарки секретаря судового засідання, консультанта, помічника судді до керівника апарату суду голови ліквідаційної комісії, та при цьому грубо проігноровано лист ДСА від 03 жовтня 2018 за № 8 190-65/18, а, відтак, саме ДСА України спричинено моральну шкоду.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянтів, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , апеляційного суду Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії Гаврилюк В.Ю., Закарпатського апеляційного суду залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 260/953/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 25.04.22