Справа № 260/3357/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3357/21 пров. № А/857/785/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №260/3357/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції - Ващилін Р.О., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складання повного тексту - 02.12.2021),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у грудні 2020 року у зв`язку з досягненням пенсійного віку вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй тимчасової державної соціальної допомоги, як особі, що досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу. Однак у задоволенні такої було протиправно відмовлено з мотивів перевищення її середньомісячного сукупного доходу прожиткового мінімуму для сім`ї. При цьому не було зазначено види та суми таких доходів, а також періоди їх отримання. Заявляє, що будь-якого доходу, окрім заборгованості по виплаті пенсії її померлому чоловіку, за 6 місяців, що передували зверненню вона не отримувала. Вважає, що виплати по перерахованій її померлому чоловіку пенсії є компенсаційними виплатами, в розумінні постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №632, а тому не повинна включатися до складу середньомісячного сукупного доходи при вирішенні питання призначення державної соціальної допомоги.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що порядок та умови призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, регламентується Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017р. №1098 «Про затвердження Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату». Тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату призначається непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті (далі - тимчасова допомога) за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 31 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Міжгірської районної державної адміністрації Хустського району Закарпатської області із заявою про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. До такої була долучено, серед іншого, довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 17.12.2020 про отримання ОСОБА_1 у період з червня по листопад 2020 року недоотриманої пенсії за померлим чоловіком ОСОБА_2 всього у розмірі 12818,04 грн.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви рішенням Управління від 18.01.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні тимчасової державної соціальної допомоги з підстав перевищення середньомісячного сукупного доходу рівня прожиткового мінімуму для сім`ї.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні такої допомоги у зв`язку з отриманням нею недоотриманої пенсії за померлим чоловіком ОСОБА_2 , сума якої за останні шість місяців, що передують зверненню до Управління, становить 12818,04 грн.

Вважаючи таку відмову уповноваженого органу протиправною, з метою захисту гарантованого законодавством права на соціальний захист позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що відповідач відмовляючи ОСОБА_1 в призначенні тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Нормами ст. 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини виникли з приводу відмови уповноваженого органу призначити позивачу тимчасову державну соціальну допомогу як непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Механізм призначення такої допомоги регулюється нормами Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року №1098 (далі - Порядок №1098).

Нормами п. 2 Порядку №1098 передбачено, що призначення тимчасової допомоги особі проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) (крім мм. Києва та Севастополя) рад, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань соціального захисту населення, виконавчими органами рад об`єднаних територіальних громад з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу.

Тимчасова допомога перераховується особі кожні шість місяців з урахуванням змін її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу і виплачується до досягнення такою особою віку, з якого вона набуває право на пенсійну виплату.

Відповідно до п. 5 Порядку №1098, для призначення тимчасової допомоги особа подає органу соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання такі документи: заяву; документ, що посвідчує особу; інформацію про адресу зареєстрованого місця проживання (адресу місця фактичного проживання); документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу та мають про це відмітку в паспорті); довідку про наявний страховий стаж, видану органами Пенсійного фонду України; декларацію про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги; копію рішення про призначення опікуна (для особи, яку визнано недієздатною).

Тимчасова допомога призначається з дня, що настає за датою досягнення пенсійного віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо звернення за тимчасовою допомогою відбулося не пізніше ніж через три місяці після досягнення такого віку (п. 6 Порядку №1098).

Згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними 59 років 6 місяців, які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

Судом встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) становить 19 років 3 місяці та така станом на дату звернення до Управління із заявою не працює.

Розмір тимчасової допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, і середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не може перевищувати 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (п. 14 Порядку №1098).

Отже, тимчасова допомога по суті є соціальною виплатою, яка повинна забезпечити досягнення рівня доходів непрацюючої особи пенсійного віку, що не набула права на пенсію, встановленого законодавством розміру прожиткового мінімуму, необхідного для нормального функціонування її організму, збереження здоров`я та задоволення її основних соціальних та культурних потреб.

Нормами п. 12 Порядку №1098 визначено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні тимчасової допомоги, серед яких: середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців перевищує 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Станом на дату звернення позивача до Управління розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становив 1769,00 грн.

Вказана причина стала підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні тимчасової соціальної допомоги.

Оцінюючи правомірність вказаного рішення суб`єкта владних повноважень з точки зору основних засад адміністративного судочинства, суд враховує наступне.

При здійсненні розрахунку розміру середньомісячного сукупного доходу для визначення наявності права ОСОБА_1 на отримання тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі відповідач враховував відомості довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №/02.03 від 17.05.2021 та факт отримання позивачем виплат згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 за померлим чоловіком ОСОБА_2 у розмірі 2136,34 грн. щомісячно.

В свою чергу позивач вважає, що вказані виплати не можуть відноситися до складу доходу, що враховується для призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі.

Відповідно до п. 14 Порядку №1098, середньомісячний сукупний дохід, визначений особі для призначення тимчасової допомоги, обчислюється згідно з пунктами 3-9 Методики обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги (далі - Методика).

Згідно п. 3 Методики для обчислення суми доходів ураховуються доходи в грошовій та натуральній формі, а також в іноземній валюті за кордоном з будь-яких джерел як на території України, так і за її межами.

При визначенні сукупного доходу органи, що призначають допомогу, користуються усіма офіційними джерелами, які містять інформацію про доходи громадян, у тому числі інформацією органів державних податкових адміністрацій (п. 4 Методики).

Перелік доходів, що в розумінні Методики відносяться до сукупного доходу сімей (одержувачів), передбачений нормами п. 5, серед яких: інші грошові виплати, які мають систематичний характер (польове забезпечення, доплати за роз`їзний та рухомий характер роботи тощо, крім виплат на відрядження); стипендії, пенсії, допомога.

В свою чергу відповідно до п. 8 Методики, до сукупного доходу сімей (одержувачів) не включається: сплачувані особою аліменти; частина допомоги при народженні дитини, виплата якої здійснюється одноразово, частина допомоги при усиновленні дитини, виплата якої здійснюється одноразово, допомога на поховання, одноразова допомога, яка надається відповідно до законодавства або за рішеннями органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємств, організацій незалежно від форм власності; житлова субсидія; грошове забезпечення військовослужбовців строкової служби; розрахункова сума доходу від земельної частки (паю), виділеної внаслідок розпаювання землі, що не використовується з поважних причин (зокрема внаслідок похилого віку, інвалідності, наявності малолітніх дітей тощо) сім`ями, які складаються з осіб похилого віку, інвалідів, а також багатодітними сім`ями з малолітніми дітьми; суми, які сплачуються підприємствами, установами та організаціями за договорами добровільного медичного страхування своїх працівників; допомога громадських та благодійних організацій; одноразова винагорода жінкам, яким присвоєно почесне звання України «Мати-героїня»; оплата праці членів виборчої комісії, а також осіб, які залучаються до роботи в комісії, у тому числі в день голосування, дні встановлення підсумків голосування та результатів виборів; вартість безоплатно отриманих санаторно-курортних путівок, протезно-ортопедичних виробів, засобів реабілітації, дитячих новорічних подарунків.

Згідно п. 9 Методики обчислення доходу здійснюється в такому порядку: 9.1) загальна сума сукупного доходу одержувачів допомоги включає в себе суму всіх доходів кожної особи, яка враховується при наданні допомоги, визначених на підставі наданих документів за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням соціальної допомоги, якщо інше не передбачене законодавством; 9.2) сукупний дохід включає в себе як поточні щомісячні доходи в грошовій та натуральній формі осіб, які враховуються при наданні допомоги, так і доходи, які мають нерегулярний характер; 9.3) середньомісячний сукупний дохід усіх осіб, які враховуються при наданні допомоги, провадиться шляхом ділення загальної суми сукупного доходу одержувачів допомоги на 6, якщо інше не передбачене законодавством; 9.4) середній дохід на одну особу обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу всіх осіб, які враховуються при наданні допомоги, на кількість цих осіб.

Судом встановлено, що одержувана ОСОБА_1 недоотримана пенсія за померлим чоловіком носить систематичний характер, оскільки виплачувалася щомісячно з березня 2020 по червень 2021 року, а її розмір перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З огляду на вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така виплата відповідає доходу в розумінні Методики, а тому підлягає включенню до складу середньомісячного сукупного доходу при визначенні права особи на призначення тимчасової допомоги.

Крім того, судом враховано, що тимчасова державної соціальної допомоги є соціальною виплатою, що надається непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, та спрямована забезпечити рівень життя такої не нижче прожиткового мінімуму, встановленого державою.

Право на її отримання не є абсолютним, та залежить від певних визначених законодавством факторів, зокрема: наявність статусу непрацюючої особи; досягнення пенсійного віку; відсутність необхідного стажу для призначення пенсії; майнового стану особи та середньомісячного сукупного доходу її сім`ї. Така допомога може бути як призначена, так і перерахована у разі зміни майнового стану особи.

Станом на день звернення до відповідача із заявою позивач отримувала регулярні щомісячні виплати у розмірі, що перевищували розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з чим суд вважає, що позивач не могла претендувати на призначення тимчасової державної соціальної допомоги, максимальний розмір якої є меншим від отримуваного нею доходу.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порядок обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №632, оскільки такий застосовується для визначення такого доходу тільки після внесених до Порядку №1098 в лютому 2021 року змін.

До того часу (в тому числі станом на день звернення позивача до Управління із заявою та прийняття оскарженого рішення) норми п. 14 Порядку №1098 передбачали визначення такого доходу саме в порядку п.п. 3-9 Методики.

Крім того, колегія суддів зазначає, що після завершення отримання таких виплат позивач може повторно звернутися до уповноваженого органу із відповідною заявою, яка буде розглядатися з врахуванням такої обставини.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення названого адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №260/3357/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький