Справа № 380/13910/21
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року справа №380/13910/21

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.,

секретар судового засідання Наум`як Х.О.,

за участю:

представника відповідача Болотіна М.С.,

розглянув у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної Податкової Служби у Львівській області ППР № 0-1306 від 05.06.2020 р. та податковий борг у сумі 9525,3 грн., нарахований відповідачем позивачу ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної Фіскальної Служби у Львівській області ППР № 0-1305 від 07.06.2019 р., ППР № 0-1305 від 07.06.2019 р., ППР № 0-1305 від 07,06.2019 р. та податковий борг у сумі 40 435 грн., нарахований відповідачем позивачу ОСОБА_2 ;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтуванні позовних вимог позивач зазначає, що Головним управління Державної податкової служби у Львівській області прийняті податкові повідомлення-рішення №0-1306 від 05.06.2020 та податковий борг у сумі 9525,3 грн. та податкове № 0-1305 від 07.06.2019 р., ППР № 0-1305 від 07.06.2019 р., ППР № 0-1305 від 07,06.2019 р. та податковий борг у сумі 40 435 грн.

Ухвалою від 26.08.2021 суд відкрив загальне позовне провадження у справі.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 249,40 кв.м (розмір частки 119,71 кв.м.). Також ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 511,70 кв.м.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є співвласником:

- квартири за адресою АДРЕСА_3 , загальна площа квартири становить 19,3 м.кв., позивач є єдиним власником квартири.

- квартира за адресою АДРЕСА_4 , загальна площа квартира становить 48,5 м.кв.;

- Ѕ частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , площа будинку, належна позивачу, становить 149,65 кв.м.

На підставі вищевказаного ГУ ДПС у Львівській області винесло до ОСОБА_2 податкове повідомлення-рішення від 05.06.2020 року №0-1306, №0-1305, № 0-1305, №0-1305 від 07.06.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, а ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 05.06.2020 року №0-1306 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік.

Від представника позивача надійшли додаткові пояснення до позову.

Протокольною ухвалою від 05.10.2021 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час проведення судового засідання.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

07.06.2019 р. відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення (далі - ППР), яким визначив для позивача ОСОБА_2 суми податкових зобов`язань за 2018 рік за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірах:

2021,87 грн. (дві тисячі двадцять одну грн. 87 копійок) згідно ППР № 0116677- 5113-1305 від 07.06.2019 р.,

275,97 грн. (двісті сімдесят п`ять грн.. 27 копійок) згідно ППР № 0- 1305 від 07.06.2019р.,

4742,65 грн. (чотири тисячі сімсот сорок дві грн. 65 копійок) згідно ППР № 0-1305 від 07.06.2019 р.)

Вказану суму відповідач вирахував з посиланням на відповідні норми податкового законодавства, виходячи з наявності у позивача нерухомого майна - житлових будинків за адресою АДРЕСА_2 (загальна площа якого становить 249,4 м.кв., а належна позивачу 2 - 119,71 м.кв.) та АДРЕСА_2 (загальна площа якого становить 511,7 м2).

У 2018-му році (до серпня місяця) позивач ОСОБА_2 дійсно був співвласником житлових будинків за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 .

Зокрема, належність на той час ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_2 підтверджується Договором купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 09.06.2005 р. У серпні 2018 р. будинок за адресою АДРЕСА_2 було відчужено позивачем-2.

Право приватної власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_2 а засвідчується Свідоцтвом про право власності на будинок, виданим 14.02.2012 р. Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 430-Ж- Ф від 14.02.2012 р. та Витягом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про державну реєстрацію прав № 34732559 (реєстраційний № 37063187) від 06.07.2012 р.

Позивачі вважаючи податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню звернулись до суду із означеним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до підп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи» (далі - Закон № 71-VIII), яким було внесено зміни до Податкового кодексу України та введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.1.2. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено платників вказаного вище податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1., 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.1. пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (за винятком тих, які не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому чинним законодавством встановлений спеціальний порядок обчислення суми податку з об`єкта житлової нерухомості в залежності від кількості таких об`єктів та їх загальної площі.

Разом з тим Сімейним кодексом України встановлено презумпцію спільності майна подружжя.

Так статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відтак набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Як видно з матеріалів справи шлюб між позивачами був укладений у 1998 році, а житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 511.7 кв. м. набутий у власність 14 лютого 2014 року, тобто такий будинок є майном спільно набутим у шлюбі.

Укладаючи договір виділу з майна подружжя позивач та його дружина додатково задекларували право кожного на рівну частку у спільно набутому майні подружжя шляхом виділу ідеальної частки кожному не змінюючи при цьому правовий статус такого майна.

Разом з цим сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки була визначена відповідачем виходячи з розміру усієї площі вказаного будинку, а не з частки належної кожному з подружжя, що істотно вплинуло на розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Окрім того суд звертає увагу, що будинок не був особистою власністю виключно позивача ОСОБА_2 , а в силу ст. 60 Сімейного кодексу України, яка закріплює презумпцію спільності майна подружжя, перебував у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (обох позивачів), оскільки був придбаний ними в період їх перебування у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб.

Відповідно, у звітному 2018 році частина житлового будинку загальною площею 119,71 м2 перебувала у спільній сумісній власності двох осіб. Виходячи з цього, позивачеві ОСОБА_2 , як одному із співвласників цього житлового будинку, належала в той час не вся площа об`єкту нерухомості, яка підлягала оподаткуванню, а лише її половина 119,71 м2 /2 = 59,86 м2).

Відтак, здійснений розрахунок та представлена на підставі нього вимога відповідача до ОСОБА_2 про сплату податку на всю площу житлового будинку за адресою у розмірі 119,71 м2 є неправомірними, оскільки ОСОБА_2 є власником лише половини (59,86 м2) площі будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Щодо іншого об`єкту нерухомості - частина будинку за адресою АДРЕСА_5 , відповідачем було винесено два ППР:

Податкове повідомлення-рішення № 0-1305 від 07.06.2019 р.

Податкове повідомлення-рішення № 0-1305 від 07.06.2019 р.

Це можна пояснити тим, що площа будинку була зазначена некоректно у технічній документації на будинок, і позивачі привели її у відповідність з фактичним станом будинку. Такі дії були вчинені позивачами у вересні 2018 р.

Тому податкове повідомлення-рішення № 0-1305 від 07.06.2019 р. передбачає нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період січень-вересень 2018р., а ППР № 0-1305 від 07.06.2019 р. - за жовтень-грудень 2018 р. (на меншу площу будинку).

Відтак позивачу ОСОБА_2 мала би бути нарахована податкова пільга у наступному розмірі, виходячи з площі будинків, якими володів позивач:

- за січень - серпень 2018 р. (в серпні будинок за адресою АДРЕСА_2 був відчужений): 59,86 м2 (площа частини будинку за адресою АДРЕСА_2 ) + 255,85 м2 (площа частини будинку за адресою АДРЕСА_2 ) - 120 м2 (податкова пільга) = 195,71м2.

- за вересень 2018 р.: 255,85 м2 (площа частини будинку за адресою АДРЕСА_2 ) - 120 м2 (податкова пільга) = 135,85 м2.

- за жовтень - грудень 2018 р. (у вересні 2018 р. площа будинку була зменшена, про що вказано вище): 149,65 м2 (площа частини будинку за адресою АДРЕСА_2 ) - 120 м2 (податкова пільга) = 29,65 м2.

З огляду на те, що ГУ ДФС у Львівській області помилково визначило позивачу суму зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з урахуванням площі всього будинку, а не лише належної йому частки оскаржуване податкове повідомлення - рішення є протиправними.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 205, 241-246, 250, 255, 293, 295, КАС суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної Податкової Служби у Львівській області ППР № 0-1306 від 05.06.2020 р. та податковий борг у сумі 9525,3 грн., нарахований відповідачем позивачу ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної Фіскальної Служби у Львівській області ППР № 0-1305 від 07.06.2019 р., ППР № 0-1305 від 07.06.2019 р., ППР № 0-1305 від 07,06.2019 р. та податковий борг у сумі 40 435 грн., нарахований відповідачем позивачу ОСОБА_2 .

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (79003, м.Львів, вул. Стрийська 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. та понесені ними судовий збір.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 27.07.2022.

Суддя Сакалош В.М.