Справа № 380/2843/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/2843/22
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 квітня 2022 року

11 год. 28 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Лубоцької Н.І., представника позивача Темника Б. В., представниці відповідача Ільницької О. І. розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд»» до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд»» (далі - позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні АА № 643016 від 643016;

- зобов`язати зняти обтяження (арешт) за реєстраційним № 739024.

В обґрунтування позову зазначено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Будівельного управління № 15 ЗАТ «Нафтогазбуд» накладено обтяження (арешт) за реєстраційним номером 739024. На звернення позивача про зняття вказаного арешту відповідач листом № 417/08 від 11.11.2021 відмовив, відтак позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 07.02.2022 суддя прийняла позовну заяву та відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі.

Представник позивача не заперечив щодо закриття провадження у справі.

Представниця відповідача щодо закриття провадження у справі не заперечила.

Суд, заслухав пояснення повноважних представників сторін, дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, встановив таке.

Як слідує з виписки з Єдиного державного реєстру фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.07.2020, Приватне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд»» з 29.12.1993 зареєстроване у цьому реєстрі і такому присвоєно ідентифікаційний код в , що підтверджується витягом наявним у матеріалах справи (а.с. 8).

Наказом № 22 від 25.10.2010 Публічного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд»» ліквідовано з 01.06.2010 Будівельне управління № 15, шляхом приєднання до Спеціалізованого монтажного управління № 25 на правах дільниці, з відповідною зміною штатного розпису (а.с. 3).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 21.12.2019 відокремлений підрозділ Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд»» Спеціалізоване монтажне управління № 25 Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд»» з 18.12.2019 закрито (а.с. 4-5).

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.04.2002 серії АА № 643016 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції Галишиним А. В., при примусовому виконанні виконавчих листів № 2-2992, № 2-4396, наказів № 4/3806-22/537 та виданих 06.12.2001 та 11.12.2001 місцевим судом м. Дрогобича та господарським судом Львівської області виконавчих листів накладено арешт на все майно, що належить Будівельному управлінню № 15 ЗАТ «Нафтогазбуд», м. Дрогобич, вул. Бориславська, 38.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 11.11.2021 в якій просив у зв`язку із закриттям виконавчого провадження ВП № АА 643016 зняти арешт, накладений на майно ПрАТ «Фірма «Нафтогазбуд»».

Листом № 42925 від 10.12.2021 відповідач повідомив позивача про те, що положеннями ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна. Вказав, що такі підстави для зняття арешту з майна відповідача відсутні. Також зазначив, що в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Позивач не погоджується із такою бездіяльністю відповідача, вважає наявними підстави для зняття арешту з його майна відтак звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі суд керується таким.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою та другою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частинами третьою п`ятою статті 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.01.2020 у справі № 340/25/19, для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Як вже було встановлено судом, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.04.2002 серії АА № 643016 на підставі виконавчих листів № 2-2992, № 2-4396, наказів № 4/3806-22/537 та виданих 06.12.2001 та 11.12.2001 місцевим судом м. Дрогобича та господарським судом Львівської області виконавчих листів.

Тобто, суд зазначає, що арешт на майно та рахунки позивача був накладений у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчих документів Господарського суду Львівської області та місцевого суду м. Дрогобича, а тому даний спір належить до юрисдикції господарського суду та Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області та повинен розглядатися судом, який видав виконавчий лист (наказ).

Згідно статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Відповідно до ст 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У силу приписів ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України Про виконавче провадження, згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначалось вище, виконавчі документи, за якими було накладено арешт на майно та рахунки ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд»», видано Господарським судом Львівської області у господарській справі та місцевим судом у м. Дрогобич у цивільній справі.

З урахуванням наведеного, змісту і суті позовних вимог позивача, суд дійшов висновку, що даний позов належить розглядати в порядку господарського та/або цивільного судочинства.

Враховуючи вимоги статті 287 КАС України та статті 74 Закону України Про виконавче провадження, цей спір підлягає розгляду судом, який видав наказ, тобто Господарським судом Львівської області за правилами господарського судочинства та/або Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки суд дійшов висновку що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Водночас згідно з вимогами ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачеві про віднесення цієї категорії справ до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського та/або цивільного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження у цій справі.

Згідно з ч. 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позивачу судового збору у сумі 2481,00 грн, сплаченого відповідно до платіжного доручення № 000000007 від 25.01.2022.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження в адміністративній справі № 380/2843/22 за позовом приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд»» до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства та/або місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. Повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

3. Повернути на користь Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд»» (79004 м. Львів вул. Стрийська 108; ) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 коп.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала про закриття провадження у справі може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати складення повного тексту ухвали.

Суддя Р.П. Качур