Справа № 500/8951/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/8951/21

18 квітня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника ГУ ДПС Чайківська М.Я.

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 10874,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, сумі 10874,83 грн., що виникла по узгоджених грошових зобов`язаннях, нарахованих податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями. Контролюючим органом вживалися заходи для його погашення, проте податковий борг не сплачено, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 10.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 29.12.2021.

На адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить: скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.05.2019 №0-1904 та від 24.06.2020 №0-1904.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог вказано, що нежитлова будівля, що належить ОСОБА_1 на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесена до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, а тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України (далі ПК України). Відтак у податкового органу не було підстав для винесення податкових-повідомлень рішень від 24.05.2019 №0-1904 та від 24.06.2020 №0-1904, відповідно звернення до стягнення в судовому порядку заборгованості в сумі 10874,83 грн. є неправомірним.

Ухвалою суду від 29.12.2021 прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до спільного розгляду з первісним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Об`єднано вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень з первісним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 31.03.2022, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), закрито підготовче провадження та призначено справо до судового розгляду справи по суті на 18.04.2022.

В судовому засіданні представник Головного управління ДПС у Тернопільській області (позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом) первісний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, а в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити, з підстав передбачених у позові та відзиві на зустрічний позов. Повідомив, що за ОСОБА_1 , як за власником, рахується нежитлове приміщення, а отже є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, що нарахований останньому контролюючим органом спірними рішеннями. Проведений платником податків експертний висновок підтверджує, що нерухоме майно відноситься до будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників. Проте даний висновок зроблений 14.12.2021, тоді як оскаржувані податкові повідомлення-рішення визначають грошове забезпечення за період 2018 та 2019 роки. Водночас, замовлення експертизи та отримання експертного висновку за ініціативою позивача до звернення до суду не дають підстави для подальшого відшкодування витрат на його підготовку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 (відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом) проти задоволення вимог первісного позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, а поданий зустрічний позов задовольнити, з мотивів викладених у зустрічному позові та запереченні на відзив на зустрічний позов. Правова позиція ґрунтується на тому, що податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, є незаконними та необґрунтованими, із тих підстав, що ОСОБА_1 є власником приміщення, призначеного для використання в сільськогосподарській діяльності, яке не є об`єктом оподаткування в силу приписів пп."ж" пп.266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, а також співвласником фермерського господарства "Родини Мех" та веде особисте селянське господарство. Наполягає на відшкодуванню витрат на виготовлення експертного висновку, який замовлений виключно з метою підтвердження права на податкову пільгу, що стало протидією незаконного нарахуванню податкового зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що позивачу ОСОБА_1 з 02.08.2016 на праві спільної часткової власності належать господарські (присадибні) будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 669,55 кв.м. (а.с.11).

Головним управлінням ДПС Тернопільській області визначено ОСОБА_1 податкові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, податковим повідомленням-рішенням №0-1904 від 24.05.2019 в сумі 2492,73 грн. за 2018 рік та податковим повідомленням-рішенням №0-1904 від 24.06.2020 в сумі 8382,10 грн. за 2019 рік (а.с.10).

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку (пп."а" пп.266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України).

Об`єктом оподаткування, відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

У пп."а" пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

За приписами пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України).

Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у пп."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно пп."ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 26.11.2020 у справі №560/168/19, від 04.03.2021 року у справі №500/2782/18).

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 - "Будівлі для тваринництва", 1271.2 - "Будівлі для птахівництва", 1271.3 - "Будівлі для зберігання зерна", 1271.4 - "Будівлі силосні та сінажні", 1271.5 - "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 - "Будівлі тепличного господарства", 1271.7 - "Будівлі рибного господарства", 1271.8 - "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва", 1271.9 - "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 02.08.2016 на праві спільної часткової власності належать господарські (присадибні) будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 669,55 кв.м.

На переконання позивача, вказаний об`єкт нерухомого майна за вимогами ДК 018-2000 віднесено до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником, а тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

На виконання умов договору про надання інформаційно-консультаційної послуги з класифікації об`єктів нерухомого майна №1019 від 19.10.2021 (а.с.34), державним підприємством "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві" 14.12.2021 надано експертний висновок АСЗ №2134807 щодо вірності здійсненої фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 класифікації об`єктів нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000, затвердженим наказом Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 (а.с.33-34).

Так, експертом визначено належність об`єктів нерухомості до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" із зазначенням функціонального призначення: приміщення контори, площею 287,7 кв.м склад для зберігання сільськогосподарського інвентарю, мінеральних добрив та кормів (тюків соломи), підклас 1271.9 - "Будівлі сільськогосподарського призначення інші"; зерносклад, площею 625,4 кв.м будівля для зберігання зерна, підклас 1271.3 - "Будівлі для зберігання зерна"; тік, площею 426,0 кв.м будівля для зберігання зерна, підклас 1271.3 - "Будівлі для зберігання зерна".

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що спірний об`єкт відноситься до класу будівель сільськогосподарського призначення.

При цьому, загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №820/6752/16, від 17.02.2021 року у справі № 820/3707/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 у справі №823/1751/17.

За визначенням пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ "Податок на майно").

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у ст.1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Так, згідно з ст.1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечить його визначенню у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень п.5.3 ст.5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 у справі № 140/2700/19.

З матеріалів справи видно, що 21.04.2015 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване фермерське господарство "Родина Мех", засновником та керівником якого є позивач (а.с.39-41).

Суд відзначає, що види діяльності (КВЕД) фермерського господарства безпосередньо пов`язані із виробництвом сільськогосподарської продукції (вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур).

Водночас обставини використання позивачем, належного йому на праві власності, нерухомого майна у сфері сільськогосподарської діяльності та зберігання сільськогосподарської продукції підтверджуються актом обстеження території Хоростківської міської ради від 27.02.2019 (а.с.32).

При цьому судом не встановлено, що спірний об`єкт нерухомості здавався позивачем у 2018 та 2019 роках в оренду, лізинг, позичку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що об`єкт нежитлової нерухомості господарські (присадибні) будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 669,55 кв.м., який належить позивачу на праві спільної часткової власності, у розмірі 669,55 кв.м. за вимогами ДК 018-2000 віднесений до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" та використовуються в господарській діяльності, тобто фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника. Відтак, спірний об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у силу положень пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

За сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку про безпідставне визначення позивачу податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 та 2019 роки спірними податковими повідомленнями-рішеннями від 24.05.2019 №0-1904 та від 24.06.2020 №0-1904, що свідчить про невідповідність такого критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області не доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.05.2019 №0-1904 та від 24.06.2020 №0-1904 та, як наслідок, про необхідність відмови у задоволені позову Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (п.3 ч.3 ст.132 КАС України).

Так, за подання зустрічного позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією №9_12 від 20.12.2021 (а.с.27).

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на проведення експертизи в розмірі 8799,00 грн., оплачених квитанцією №80 та№81 від 10.12.2021 (а.с.36) відповідно до умов договору про надання інформаційно-консультаційної послуги з класифікації об`єктів нерухомого майна №1019 від 19.10.2021 (а.с.34).

Положеннями ч.5-7 ст.137 КАС України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст.139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення ст.37 КАС України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (ч.1 ст.42 КАС України). Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач (ч.1 ст.46 КАС України).

Таким чином КАС України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі № 824/647/19-а.

З огляду на викладене, суд враховує, що в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою ОСОБА_1 до звернення Головного управління ДПС у Тернопільській області до суду з позовом, що обумовлює відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 витрат на підготовку експертного висновку.

Таким чином, оскільки зустрічний позов підлягає до задоволення, то до відшкодування ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн. згідно з квитанцією №9_12 від 20.12.2021 (а.с.27).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Задовільнити зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 24.05.2019 №0-1904 та від 24.06.2020 №0-1904.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26 квітня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

відповідач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

Головуючий суддя Мандзій О.П.