Справа № 140/2162/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2162/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року з урахуванням періоду догляду за дитиною до 3-річного віку, а також періоду перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості і виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року та визнання протиправною відмову у призначенні пенсії за віком з урахуванням вказаних періодів з 21 вересня 2020 року; зобов`язання зарахувати до страхового стажу вказані періоди та призначити пенсію за віком з 21 вересня 2020 року.

В обґрунтування позову позивач вказала, що з 21 вересня 2020 року їй призначена пенсія за віком, однак, як вона з`ясувала, до її страхового стажу не було зараховано період роботи з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року в Старовижівській райспоживспілці та період перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості і виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року.

Як зазначила ОСОБА_1 , вона звернулась до відповідача із заявою про зарахування їй вказаних періодів до страхового стажу та призначення пенсії у належному розмірі з моменту набуття права на пенсію. Проте листом від 26 жовтня 2021 року ГУ ПФУ у Волинській області повідомило про відмову у зарахуванні до страхового стажу всього періоду трудової діяльності у Старовижівській райспоживспілці, мотивуючи тим, що запис до трудової книжки стосовно перебування у трудових відносинах протягом вказаного періоду внесено з порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зокрема відомості про звільнення із займаної посади завірено печаткою старого зразка. Стаж за цей період зараховано на підставі первинних документів, без урахування періоду догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та рекомендовано надати наказ про перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку.

Позивач не погоджується із такими діями відповідача та вважає, що останній безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що книги наказів Старовижівської райспоживспілки в архіві не збереглися, водночас перебування у декретній відпустці підтверджується свідоцтвом про народження її доньки, довідками голови правління Старовижівського районного споживчого товариства від 10 листопада 2020 року №234 та Старовижівської селищної ради Волинської області від 12 лютого 2021 року №164.

Також, на думку позивача, ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу період перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року, протягом якого вона отримувала матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та довідкою від 22 вересня 2020 року №474/30/3-20.

З урахуванням наведеного позивач вважає, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів її трудової діяльності є протиправною, порушує її право на належне пенсійне забезпечення, а тому просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив (а.с.41-45). В обґрунтування цієї позиції вказав, що згідно з рішенням від 06 листопада 2020 року №10 ОСОБА_1 з 21 вересня 2020 року призначено пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При проведенні правової оцінки трудової книжки позивача встановлено, що записи до трудової книжки №10-№13 стосовно періоду роботи в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року внесено з порушенням вимог законодавства: відомості про звільнення із займаної посади завірено печаткою старого зразка. А тому стаж за вказаний період враховано на підставі первинних документів - книг по нарахуванню заробітної плати за 1983-1996 роки, а також довідки від 10 листопада 2020 року №234, виданої Старовижівським районним споживчим товариством, яке є правонаступником Старовижівської райспоживспілки. Позивачу зараховано стаж роботи з 15 червня 1983 року по 31 серпня 1988 року, з 01 жовтня 1988 року по 31 жовтня 1988 року, з 01 листопада 1988 року по 28 лютого 1989 року, з 01 березня 1989 року по 31 березня 1989 року, з 01 квітня 1989 року по 30 червня 1989 року, з 01 листопада 1990 року по 30 листопада 1990 року, з 01 березня 1991 року по 31 березня 1991 року, з 01 травня 1991 року по 26 лютого 1996 року.

Крім того, зарахування до страхового стажу періодів отримання матеріальної допомоги можливе лише за умови її одержання в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Однак відповідно до записів трудової книжки та довідки Старовижівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості позивач протягом періоду з 17 червня 1999 року по 13 грудня 1999 року отримувала матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення», а тому відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу цього періоду.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21 вересня 2020 року (а.с.47). Страховий стаж при призначенні пенсії становить 27 років 01 місяць 11 днів; коефіцієнт стажу 0,27083.

З розрахунку стажу слідує, що при призначенні пенсії відповідачем не було враховано у повному обсязі період роботи в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року, а також період перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року (а.с.48), про що ОСОБА_1 інформовано листом від 03 грудня 2020 року №16841-16954/Р-8-0300/20 (а.с.57-59).

У березні 2021 року ОСОБА_1 зверталася до відповідача із заявами, у якій просила зарахувати до страхового стажу період роботи з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року в Старовижівській райспоживспілці у повному обсязі, з урахуванням періоду догляду за дитиною до 3-річного віку, та період перебування на обліку в Старовижівському районному центрі зайнятості з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року і провести перерахунок пенсії (а.с.54-55, 60-61). Такі заяви залишилися без задоволення, зокрема, листом від 26 жовтня 2021 року №12364-12698/Р-02/8-0300/21 відповідач повідомив, що запис до трудової книжки стосовно перебування у трудових відносинах протягом періоду з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року в Старовижівській райспоживспілці внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, а саме відомості про звільнення із займаної посади на підприємстві завірено печаткою старого зразка. Згідно з інформацією архівного фонду Старовижівського районного споживчого товариства - правонаступника Старовижівської райспоживспілки - підтвердженням факту роботи протягом вказаного періоду є книги по нарахуванню заробітної плати за 1983-1996 роки. Відповідно стаж за період з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року враховано на підставі зазначених первинних документів. Крім того, повідомлено, що у разі оформлення власником підприємства відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, ОСОБА_1 необхідно надати відповідний наказ. Також з приводу зарахування до страхового стажу періоду перебування на обліку в центрі зайнятості з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року інформовано, що згідно із записами трудової книжки та довідки, виданої Старовижівською районною філією Волинського обласного центру зайнятості, ОСОБА_1 у цей період перебувала на обліку та отримувала матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення», проте зарахування до страхового стажу періоду отримання матеріальної допомоги можливе лише за умови її одержання в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації (а.с.16-17).

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).

Спірні правовідносини між сторонами врегульовані нормами Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються, зокрема, пенсія за віком.

Позивач отримує пенсію за віком, однак спір у цій справі стосується неврахування окремих періодів до страхового стажу для обчислення пенсії за віком (з 01 червня 1983 по 26 лютого 1996 року та з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року).

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункти «а», «ж» частини третьої статті 56 цього Закону).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 зі змінами; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення. Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до статті 62 Закон №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку №637.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (абзац другий пункту 1, пункти 2, 3 Порядку №637).

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу викладених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Із трудової книжки ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) встановлено, що позивач 01 червня 1983 року прийнята секретарем правління Старовижівської райспоживспілки (запис №10) та 30 червня 1987 року переведена на посаду товарознавця (запис №11); 26 липня 1995 року їй присвоєна кваліфікація товарознавця першої категорії (запис №12), а 26 лютого 1996 року звільнена з роботи у зв`язку з скороченням штату (запис №13) (а.с.18-24).

Суд зазначає, що на момент внесення записів до трудової книжки ОСОБА_1 за період з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 роки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412), пунктом 2.3 глави 2 якої передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).

Зазначена Інструкція не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110; далі - Інструкція №58).

Поряд з тим пункт 2.4 глави 2 Інструкції №58 містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 4.1 глави 4 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

На думку суду, записи в трудовій книжці про роботу позивача у період з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року у Старовижівській райспоживспілці відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач, підпис уповноваженої особи та відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень. Крім того, записи трудової книжки пов`язані хронологічно.

Отже, трудовою книжкою підтверджено факт роботи ОСОБА_1 у період з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року у Старовижівській райспоживспілці.

На доводи відповідача про те, що спірний період роботи позивача не може бути зарахований до страхового стажу, оскільки запис №13 у трудовій книжці завірений печаткою старого зразка, суд зазначає, що з 24 серпня 1991 року Українська РСР припинила своє існування. До цього часу печатки підприємств, установ та організацій могли містити напис «УРСР». Надалі зміна печаток відбувалась поступово. Та обставина, що роботодавець позивача не змінив свою печатку новою, не робить документи, на яких проставлена печатка з написом «УРСР», такими, що не підлягають застосуванню або нечинними та неправдивими, й не є підставою для незарахування цього періоду роботи під час призначення пенсії, оскільки невчинення підприємством (організацією) дій для обміну печаток жодним чином не впливає на факт перебування позивача у трудових відносинах з таким підприємством (організацію).

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така ж позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Отже, завірення запису про звільнення печаткою старого зразка, на думку суду, не є достатнім та належним доказом для встановлення факту відсутності трудових відносин між Старовижівською райспоживспілкою та позивачем у спірний період. У свою чергу відповідач не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про ці періоди роботи.

Матеріали справи також містять довідку Старовижівського районного споживчого товариства (правонаступник Старовижівської райспоживспілки) від 06 жовтня 2020 року№211, згідно з якою ОСОБА_5 була прийнята на роботу в Старовижівську райспоживспілку з червня 1983 року та звільнена з роботи 26 липня 1996 року (а.с.25).

Відповідно до довідки Старовижівського районного споживчого товариства від 13 січня 2021 року №1, книги наказів по Старовижівській райспоживспілці за 1983, 1996 роки не збереглися (а.с.33).

Як було повідомлено відповідачем, спірний період зараховано ОСОБА_1 до страхового стажу частково - на підставі довідок Старовижівського районного споживчого товариства від 06 жовтня 2020 року №214, №215 (а.с.25-27) та від 10 листопада 2020 року №234 (а.с.30). Довідки від 06 жовтня 2020 року №214, №215 містять відомості про нараховану позивачу заробітну плату у червні 1983 року серпні 1988 року, жовтні 1988 року, березні 1989 року, листопаді 1990 року, березні 1991 року, травні 1991 року лютому 1996 року. Поряд з тим довідка від 10 листопада 2020 року №234 підтверджує, що ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною і одержувала виплату на дітей у жовтні-грудні 1988 року, січні червні 1989 року.

Отже, зазначені довідки додатково підтверджують факт трудових відносин ОСОБА_1 із Старовижівською райспоживспілкою.

Однак ГУ ПФУ у Волинській області для обчислення пенсії при її призначенні зарахувало стаж роботи позивача з 15 червня 1983 року по 31 серпня 1988 року, з 01 жовтня 1988 року по 31 жовтня 1988 року, з 01 березня 1989 року по 31 березня 1989 року, з 01 листопада 1990 року по 30 листопада 1990 року, з 01 березня 1991 року по 31 березня 1991 року, з 01 травня 1991 року по 26 лютого 1996 року, про що видно із розрахунку (а.с.48). І лише при проведенні перерахунку пенсії з 01 березня 2022 року на підставі рішення від 22 лютого 2022 року №10 (вид перерахунку - індексація заробітку, масовий) ОСОБА_1 додатково зараховано до страхового стажу період з 01 листопада 1988 року по 28 лютого 1989 року, з 01 квітня 1989 року по 30 червня 1989 року, в результаті чого змінився коефіцієнт страхового стажу з 0,27083 на 0,27667 (а.с.49-50).

Як вбачається зі свідоцтва про народження дитини від 14 серпня 1988 року серії НОМЕР_1 , у позивачки ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_2 , що припадає на період перебування позивача у трудових відносинах із Старовижівською райспоживспілкою. При цьому відсутність книги наказів по Старовижівській райспоживспілці в архіві Старовижівської районного споживчого товариства (у тому числі про надання відпусток по догляду за дитиною до 3-річного віку) не впливає на необхідність зарахування позивачу усього періоду роботи в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 26 лютого 1996 року, у тому числі періоду, коли вона здійснювала догляд за дитиною ОСОБА_2 після її народження, адже такий період однаково підлягає зарахуванню до стажу роботи відповідно до положень пункту «ж» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII, що відповідач по суті і врахував частково на підставі довідки Старовижівського районного споживчого товариства від 10 листопада 2020 року №234.

З огляду на встановлені обставину суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 14 червня 1983 року, з 01 вересня 1988 року по 30 вересня 1988 року, з 01 липня 1989 року по 31 жовтня 1990 року, з 01 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 01 квітня 1991 року по 30 квітня 1991 року, а також з 01 листопада 1988 року по 28 лютого 1989 року, з 01 квітня 1989 року по 30 червня 1989 року (зараховано при перерахунку пенсії з 01 березня 2022 року).

Оцінюючи доводи сторін стосовно підстав зарахування до страхового стажу перебування ОСОБА_1 на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості і виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року, суд зазначає таке.

Абзацом третім частини першої статті 24 Закону №1058-VІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії) встановлено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Зарахування до стажу роботи періоду одержання допомоги по безробіттю обумовлено і пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ.

Як видно із записів трудової книжки, Старовижівським районним центром зайнятості 17 червня 1999 року розпочато виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення»; виплату допомоги припинено 13 грудня 1999 року (а.с.21). Довідкою Старовижівської районної філії Волинського обласного центру зайнятості від 22 вересня 2020 року №474/30/3-20 підтверджено факт виплати такої допомоги (а.с.34).

Статтею 25 Закону України від 01 березня 1991 року №803-ХІІ «Про зайнятість населення» (далі Закон №803-ХІІ, тут і надалі - в редакції, чинній на час призначення позивачу матеріальної допомоги) було встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону №803-ХІІ безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача, що зарахування до страхового стажу періодів отримання матеріальної допомоги можливе лише за умови її одержання в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, оскільки позивачу матеріальна допомога по безробіттю була призначення з 17 червня 1999 року, тоді як відповідач обґрунтовуючи підстави для відмови у зарахуванні спірного періоду, посилається на норми законодавства (Закон №1058-IV), які були прийнятті пізніше у часі отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю.

Поряд з тим, як встановлено пунктом «ж» частини першої статті 4 Закону №803-ХІІ, держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Аналізуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, а тому неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року є протиправним

Необхідність включення до страхового стажу періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю відповідатиме принципу верховенства права. На думку суду, відсутність в абзаці третьому частини першої статті 24 Закону №1058-IV положень щодо включення до страхового стажу матеріальної допомоги по безробіттю обумовлено наступними змінами в законодавстві. Воднораз, оскільки на час виплати позивачу матеріальної допомоги по безробіттю нормою статті 4 Закону №803-ХІІ держава гарантувала включення до трудового стажу цього періоду, то з урахуванням абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV його слід зарахувати до страхового стажу.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає, що позивач просить зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком з 21 вересня 2020 року з урахуванням спірних періодів страхового стажу. Проте саме такий вид пенсії їй і виплачується з 21 вересня 2020 року, а тому правові підстави зобов`язувати відповідача повторно призначити позивачу пенсію за віком відсутні.

Страховий стаж ОСОБА_1 , з приводу якого виник спір, набутий нею на момент виникнення права на пенсію за віком. Отож із його врахуванням мав би бути обчислений розмір пенсії при її призначенні. Через протиправне неврахування цього стажу пенсія позивачу виплачується у заниженому розмірі, який за таких обставин підлягає перерахунку.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги належить задовольнити частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 14 червня 1983 року, з 01 вересня 1988 року по 30 вересня 1988 року, з 01 липня 1989 року по 31 жовтня 1990 року, з 01 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 01 квітня 1991 року по 30 квітня 1991 року, періоду перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості й отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 21 вересня 2020 року перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком (з урахуванням виплачених сум) із включенням до страхового стажу періодів роботи в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 14 червня 1983 року, з 01 вересня 1988 року по 30 вересня 1988 року, з 01 листопада 1988 року по 28 лютого 1989 року, з 01 квітня 1989 року по 30 червня 1989 року, з 01 липня 1989 року по 31 жовтня 1990 року, з 01 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 01 квітня 1991 року по 30 квітня 1991 року та періоду перебування на обліку у Старовижівському районному центрі й отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Суд повторює, що стаж роботи з 01 листопада 1988 року по 28 лютого 1989 року, з 01 квітня 1989 року по 30 червня 1989 року враховано для перерахунку пенсії тільки з 01 березня 2022 року, а до цього він участі в розрахунку коефіцієнта страхового стажу для обчислення пенсії участі не брав.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 11 лютого 2022 року №12, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.9, 37).

У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 661,60 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 14 червня 1983 року, з 01 вересня 1988 року по 30 вересня 1988 року, з 01 липня 1989 року по 31 жовтня 1990 року, з 01 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 01 квітня 1991 року по 30 квітня 1991 року та періоду перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості і виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 21 вересня 2020 року перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком (з урахуванням виплачених сум) із включенням до страхового стажу періодів роботи в Старовижівській райспоживспілці з 01 червня 1983 року по 14 червня 1983 року, з 01 вересня 1988 року по 30 вересня 1988 року, з 01 листопада 1988 року по 28 лютого 1989 року, з 01 квітня 1989 року по 30 червня 1989 року, з 01 липня 1989 року по 31 жовтня 1990 року, з 01 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року, з 01 квітня 1991 року по 30 квітня 1991 року та періоду перебування на обліку у Старовижівському районному центрі зайнятості і виплати матеріальної допомоги по безробіттю з 17 червня 1999 року по 31 грудня 1999 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 661,60 грн (шістсот шістдесят одна грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк