Справа № 620/297/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
22 лютого 2022 року м. Чернігів Справа № 620/297/19
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
за участі секретаря - Грищенко Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України, клопотання ОСОБА_1 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
На адресу Чернігівського окружного адміністративного суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФУ в Чернігівській області) про виконання рішення суду від 01.04.2019 у справі №620/297/19.
Позивачем подано клопотання в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у якому ОСОБА_1 просив:
- розглянути звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 по справі №620/297/19 від 15.12.2021 та визнати, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не виконало рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 по справі №620/297/19;
- ухвалити судове рішення, яким встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області новий строк подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 у справі №620/297/19;
Ухвалою суду від 15.02.2022 розгляд вказаного клопотання було призначено на 22.02.2022.
Позивачем подано заяву про розгляд клопотання без його участі, заявлені у ньому вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, доповнень не має.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав пояснення, у яких зазначив, що незгода позивача із способом виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішення суду, не спростовує сам факт виконання відповідачем обов`язку щодо проведення перерахунку, що узгоджується із рішенням суду та не свідчить про порушення Управлінням охоронюваного інтересу ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи, поданий ГУПФУ в Чернігівській області звіт про виконання рішення суду, суд зазначає таке.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 у справі №620/297/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, зобов`язано ГУПФУ в Чернігівській області врахувати додаткову вислугу років від часу призову ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації до дня фактичного звільнення в календарному обчисленні 1 рік 03 місяці 08 днів, в пільговому обчисленні 1 рік 10 місяців 08 днів (а.с. 65-70, 103-105).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 встановлено судовий контроль за виконанням вищевказаного рішення суду, зобов`язано ГУПФУ в Чернігівській області у 30-денний строк з дня отримання цієї ухвали подати до Чернігівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 у справі №620/297/19 (а.с. 149-150).

21.12.2021 ГУПФУ в Чернігівській області до Чернігівського окружного адміністративного суду подано звіт про виконання рішення суду від 01.04.2019 у справі №620/297/19, у якому зазначено, що ГУПФУ в Чернігівській області враховано додаткову вислугу років від часу призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до дня фактичного звільнення в календарному обчисленні 1 рік 03 місяці 08 днів, тобто рішення суду виконано у межах покладених повноважень. При цьому, відповідач зазначив, що відповідно до наданого Чернігівським ОТЦКтСП розрахунку вислуги років від 04.07.2018 №836 та на виконання рішення суду по справі №620/297/19 позивачу зараховано додаткову вислугу років, а період навчання ні.

Вважаючи, що ГУПФУ в Чернігівській області не виконано належним чином рішення суду по справі №620/297/19, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

В постанові від 3 квітня 2019 року у справі №820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши наведені у звіті пояснення та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив, що відповідно до розрахунку вислуги років від 03.05.2000, складеного УМВС України в Чернігівській області, загальна вислуга років позивача на час виходу на пенсію становила 21 рік 08 місяців 20 днів (а.с. 178-180).

Рішенням суду від 01.04.2019 у справі №620/297/19 встановлено, що до вислуги років ОСОБА_1 підлягає включенню додаткова вислуга років від часу призову його на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до дня фактичного звільнення, яка обчислюється у пільговому порядку, як учаснику бойових дій. При цьому, судом наголошено, що додаткова вислуга років, яка становить: пільгове зарахування 7 місяців 00 днів, календарне зарахування 1 рік 3 місяці 8 днів, загальне зарахування 1 рік 10 місяців 8 днів, має бути включена до вислуги років позивача саме станом на час виходу на пенсію.

В поданому звіті про виконання рішення та поясненнях ГУПФУ в Чернігівській області зазначило, що виконало покладений на нього обов`язок, однак з врахуванням наданого Чернігівським ОТЦКтСП розрахунку вислуги років від 04.07.2018 №836 (а.с. 180 зворот), у якому відсутній попередньо зарахований МВС України період навчання позивача.

Однак, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ (а не військовим пенсіонером), просив перерахувати йому пенсію (а не призначити), тому вказаний розрахунок може враховуватись ГУПФУ в Чернігівській області в частині, що стосується підтвердження права позивача на включення до вже наявної вислуги років додаткової вислуги від часу призову на військову службу під час мобілізації до дня фактичного звільнення.

Аналогічного висновку дійшов і Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 13.06.2019, зазначивши, що «до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшов пенсійний матеріал від Чернігівського обласного військового комісаріату на позивача, у якому наявний Розрахунок від 04.07.2018 №836 вислуги років військовослужбовця на пенсію ( ОСОБА_1 ), відповідно до якого календарний строк служби з 2015.07.20 по 2016.10.28 становить 01 р.03 м. 08 дн., а періоди, які зараховуються на пільгових умовах, становлять: з 2015.10.16 по 2015.08.02 (разом 00 р.02 м. 14 дн.), з 2016.02.24 по 2016.03.25 (разом 00 р. 01 м. 01 дн.) усього 00 р. 03 м. 15 дн. у пільговому обчисленні 00 р. 07 м. 00 дн. (а.с.37)., таким чином відповідачу був надісланий відповідний розрахунок, з якого вбачається, що, з урахуванням пільгових умов обчислення вислуги років для призначення пенсій, вислуга років ОСОБА_1 за час проходження військової служби під час часткової мобілізації у Збройних Силах України становить: пільгове зарахування - 7 місяців 00 днів; календарне зарахування - 1 рік 3 місяці 8 днів; загальне зарахування - 1 рік 10 місяців 8 днів».

З урахуванням наведених обставин справи, характеру спірних правовідносин, суд вважає за необхідне визнати поданий ГУПФУ в Чернігівській області звіт про виконання рішення суду від 01.04.2019 у справі №620/297/19 таким, що не підтверджує належним чином виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Разом з тим, суд наголошує, що невиконання судового рішення тягне за собою кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну відповідальність та застосування штрафних санкцій.

Кримінальна відповідальність настає за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, а також умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України (стаття 382 Кримінального кодексу України).

Адміністративна відповідальність настає за залишення посадовою особою без розгляду окремої ухвали суду або невжиття заходів до усунення зазначених в ній порушень закону, а так само несвоєчасна відповідь на окрему ухвалу суду( стаття 185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Цивільна відповідальність настає за завдання шкоди невиконанням судового рішення, тобто шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування (стаття 1173 Цивільного кодексу України), відшкодовується за загальними правилами, встановленими цивільним законодавством України.

Дисциплінарна відповідальність настає за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також за вчинок, який порочить особу як державного службовця або дискредитує заклад, установу, підприємство чи державний орган, в якому особа працює, в тому числі й за невиконання судових рішень.

Відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Суд звертає увагу, що призначенням вказаної норми є встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах та забезпечення їх виконання.

У свою чергу, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафних санкцій є заходом для забезпечення права громадян на судовий захист у разі невиконання рішення суду. Для того щоб накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, суд повинен встановити, що постанова не виконана та з`ясувати причини її невиконання.

Суд має право, але не зобов`язаний накладати штраф. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання постанови, діяли добросовісно, то саме лише невиконання постанови не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Окремі порушення під час виконання постанови суду не можуть бути підставою для накладення штрафу, якщо відсутній причинно-наслідковий зв`язок між цими порушеннями і невиконанням постанови.

Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, на підставі частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні клопотання в частині накладення штрафу на керівника ГУПФУ в Чернігівській області та задовольнити клопотання в частині встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання судового рішення в цій справі, з одночасним попередженням про відповідальність керівника суб`єкта владних повноважень за повторне невиконання рішення суду.

Керуючись статтями 241-243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_1 , подане в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, - задовольнити частково.

Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області в прийнятті звіту про виконання рішення суду у справі №620/297/19.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі №620/297/19 - п`ятнадцять днів з дня отримання даної ухвали.

Попередити Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про можливість накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу, передбаченого частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повторного невиконання рішення суду.

У задоволенні решти клопотання - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 28.04.2022.

Суддя С.В. Бородавкіна

< Список >