Справа № 362/3499/21
Суддя: Зуєвич Л. Л.
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/843/21
Справа № 362/3499/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) до Управління патрульної поліції в місті Києві /далі - Управління/ (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

06.07.2020 вказана позовна заява надійшла до Васильківського міськрайонного суду Київської області. В позові позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора ДПП Михалко Я.В. № 1АВ00380691 від 27.06.2020 відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та закрити провадження у справі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 адміністративний позов задоволено; постанову по справі про адміністративне правопорушення серії № 1АВ00380691 від 27.06.2020 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано; провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.03.2021 апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 скасовано. Справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення направлено на новий розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва.

15.03.2021 справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2021.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.03.2021 справу прийнято до провадження, розгляд якої вирішено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (письмовому провадженні).

Клопотань від позивача та відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України /далі - КАС України/).

Доводи позову

В позові, зокрема, вказується, що постановою інспектора ДПП Михалко Я.В. № 1АВ00380691 від 27.06.2020 на мене накладено адміністративне стягнення за перевищення швидкості в розмірі 255,00 грн.

Позивач вважає, що зазначена постанова інспектора ДПП являється незаконною, винесена з порушенням норм адміністративного, матеріального та адміністративно-процесуального права та підлягає скасуванню з наступних підстав - порушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення процесуальний порядок її розгляду, та унеможливлення реалізацією позивачем прав, регламентованих статтею 268 КУпАП та ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Зокрема, позивач звертає увагу на те, що працівником поліції не було з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують відповідальність.

Також позивачем зауважено на тому, що дійсно, 27.06.2020 він керував автомобілем марки Mercedes-Benz Е 200, номерний знак НОМЕР_1 , о 19.43 год на а/д Київ-Одеса, однак підвищення швидкості було здійснено вимушено задля збереження життя дитини, оскільки його донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в середньо важкому стані з температурою 39,6, то він вимушений був їхати швидко на зустріч кареті швидкої медичній допомоги.

При цьому, вказує, що даний факт підтверджується висновком лікаря-педіатра від 27.06.2020, складений в 20.28 годин, що до них поступила дитина ОСОБА_4 10 місяців 28 днів, із температурою тіла 39,6 градусів, загальний стан: середньої важкості.

Позивач наголошує, що при винесенні спірної постанови, не було враховано крайню необхідність, і обставини, які пом`якшують відповідальність

Щодо правової позиції відповідачів

У письмових поясненнях Департамент щодо позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування таких вимог звертається увага на те, що твердження у позовній заяві є хибними, а вимоги безпідставними, необгрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Вказується, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 27.06.2020 о 19 год 43 хв, за адресою: М05 Київ-Одеса 15+740, було зафіксовано в автоматичному режимі, за допомогою технічного засобу Каскад 041-1219, транспортний засіб Mersedes-Benz Е 200, номерний знак НОМЕР_1 , що рухався зі швидкістю 88 км/год, перевищуючи встановленні обмеження швидкості руху на 38 км/год, тим самим порушуючи п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі - ПДР), та скоївши правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зазначається, що постанову серії 1АВ № 00380691 від 27.06.2020 виніс поліцейський Департаменту патрульної поліції Михалко Ярослав Вадимович, на підставі інформаційних файлів, та даних до них за результатами автоматичної фіксації події з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі (далі - Система).

Зауважується, що правопорушення було зафіксоване технічним засобом Каскад 041-1219, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 «Метрологія. Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги». Технічний засіб Каскад 041-1219 має сертифікат відповідності UA.TR. 001 22 013-20 (Копія якого додається).

Щодо тверджень позивача про те, що порушення ним ПДР було вимушеним, оскільки він здійснив перевищення встановлених обмежень швидкості задля збереження життя дитини, він вимушений був їхати швидко на зустріч кареті швидкої медичної допомоги, то Департамент вказує, що відповідно до ст. 17 КУпАП, визначено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст. 18 цього Кодексу встановлено, що не адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Головними умовами правомірності стану крайньої необхідності, є:

- реальність загрози. Тобто, якщо така загроза може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинене з крайньої необхідності;

- неможливість усунення небезпеки іншими засобами;

- «своєчасність» стану крайньої необхідності. Тобто, якщо такий стан ще не виник («передчасна» необхідність), або ж навпаки вже минув («спізніла» необхідність), то відповідальність відшкодовуватиметься на загальних підставах;

- спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо ж для запобігання небезпеки, що є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Ну думку Департаменту, посилання особи на те що він перевищив швидкість так як їхав на зустріч швидкої, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування ст. 18 КУпАП.

Зокрема, звертає увагу суду на те, що позивач не надав доказів про виклик карети швидкої медичної допомоги, у зв`язку з чим вважає, що «терміновість» перевищення швидкості руху не підтверджена жодним доказом. Крім того вказує на те, що позивач в своїй позовній заяві не зазначив бригаду швидкої медичної допомоги, яка виїхала на даний виклик.

Також Департамент вказує на недоведеність того, що дії позивача щодо виїзду на зустріч швидкої медичної допомоги могло б змінити ситуацію і якимось чином вплинути на стан здоров`я його доньки, так як на даній частині дороги встановлений відбійник і виїхавши на «зустріч» швидкої ніяким чином би не зорієнтувало водія карети швидкої допомоги.

Відтак, Департамент вважає, що у позивача була можливість усунути небезпеки іншим способом, яка є однією з основних умов стану крайньої необхідності, позивачем не доведена, як і неможливість усунення такої небезпеки, не інакше як перевищенням встановлених обмежень швидкості руху на 38 км/год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою інспектора ДПП Михалко Я.В. № 1АВ00380691 від 27.06.2020 (а.с. 6-9) на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за перевищення швидкості в розмірі 255,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 27.06.2020 ОСОБА_1 керував автомобілем марки Mercedes-Benz E 200, номерний знак НОМЕР_1 , о 19.43 год на а/д Київ-Одеса з швидкістю 88 км/год, при встановленому обмеженні 50.

Позивач факт перевищення швидкості не спростовує, проте звертає увагу на наявність крайньої необхідності, за умов якого відбулось вказане правопорушення: оскільки його донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в середньо важкому стані з температурою 39,6, то він вимушений був їхати швидко на зустріч кареті швидкій медичній допомозі.

Матеріали справи містять консультативний висновок лікаря-педіатра від 27.06.2020, складений в 20.28 годин (а.с. 10-13), з якого вбачається, що до лікаря поступила дитина - ОСОБА_4 , 10 місяців 28 днів, із температурою тіла 39,6 градусів, загальний стан: середньої важкості, обумовлений лихоманкою.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст.. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху (далі - ПДР) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

При цьому, ст. 62 Конституції України регламентує, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Разом з тим, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Також стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Враховуючи, що перевищення швидкості позивачем здійснено для усунення небезпеки, яка загрожувала життю його десятимісячної доньки, яка перебувала в середньо важкому стані, що підтверджено наявним в матеріалах справи консультативним висновком лікаря-педіатра, складеним менш ніж за годину після відповідного правопорушення, то доводи позивача про те, що він діяв в стані крайньої необхідності заслуговують на увагу.

При цьому суд також бер до уваги, що заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода, при цьому позивач своїми діями не завдав будь-якої шкоди державному або громадському порядку, правам і свободам громадян, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Враховуючи викладене, встановлені судом обставини, не спростовані відповідачами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині скасування оскаржуваної постанови.

Щодо вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення суд звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в ст. 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у ст.ст. 221-222 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КУпАП). Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 2301/243/17.

На підставі наведеного, суд відмовляє в задоволені вимог позивача в частині закриття справи щодо позивача про вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Висновок суду

Скасувати постанову № 1АВ00380691 від 27.06.2020 винесену поліцейський Департаменту патрульної поліції Михалко Ярославом Вадимовичем відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, задовольнити частково.

Скасувати постанову № 1АВ00380691 від 27.06.2020 по справі про адміністративне правопорушення винесену поліцейський Департаменту патрульної поліції Михалко Ярославом Вадимовичем відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Л. Зуєвич