Справа № 420/20188/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/20188/21
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив визнати протиправними дії Департаменту праці і соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та не виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Також позивач просив зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначав, що має статус особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, перебуває на обліку в органі соціального захисту та отримує щорічну разову грошову допомогу до 5 травня. На думку позивача, виплата такої допомоги у 2021р. у розмірі 3906,00 грн. не відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Так, під час виплати щорічної одноразової допомоги до 5 травня відповідачем не враховано рішення Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення п. 26 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України. Отже, позивач вважає, що виплата разової допомоги до 5 травня, передбаченої положеннями ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у меншому розміру призводить до порушення його права на соціальний захист.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці і соціальної політики Одеської міської ради щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 р. у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Департамент праці і соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 р. у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

В апеляційній скарзі, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції помилково не звернув увагу на те, що безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 році ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, здійснює Управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області де позивач перебуває на обліку. З урахуванням викладеного, заявлений до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задоволенню не підлягає, оскільки заявлений до неналежного відповідача.

Позивач, ОСОБА_1 , своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є інвалідом 2 групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 24.09.2012 р. (а.с. 6).

Позивачу грошова допомога до 5 травня за 2021 р. була призначена та виплачена відповідно до вимог чинного законодавства в розмірі 3906,00 грн., на підтвердження чого надано копії банківської виписки (а.с. 6-1).

Вважаючи, що згідно рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18) розмір разової грошової допомоги до 5 травня має складати 8 мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що з 27.02.2020 року, дня ухвалення рішення Конституційного Суду України, у позивача виникло право на соціальне забезпечення у розмірі, передбаченому редакцією Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачала розмір разової грошової допомоги до 5 травня як особі з інвалідністю 2 групи, у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а тому порушене право на виплату такої допомоги у відповідному розмірі підлягає задоволенню.

Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті у такому суб`єктному складі учасників справи, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно п. 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 423, таким органом є Мінсоцполітики. При цьому підпунктом 41 пункту 4 указаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону.

У свою чергу, підпунктом 1 пункту 1 Постанови №112 установлено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у визначених положеннями цієї Постанови №112 розмірах.

З урахуванням наведених вище правових норм та висновків Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 щодо їх застосування, колегія суддів приходить до висновку, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, однак було залишено поза увагою судом першої інстанції, виплата разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 виплачена Управлінням соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області.

У свою чергу, як вірно підкреслено апелянтом, Департамент соціальної політики Одеської міської ради, нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році ОСОБА_1 не здійснював, що з урахуванням рішення Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 виключає можливість задоволення позовних вимог до Департаменту соціальної політики Одеської міськради.

Крім того, на підтвердження своїх доводів апелянтом надано копію листа Управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 18.01.2022 року №18-08/123, в якому останнім повідомлено, що саме Управлінням відповідно до Постанови №325 було нараховано на виплачено ОСОБА_1 разову грошову допомогу як особі з інвалідністю 2 групи у розмірі 3906,00 грн.

Таким чином, визначений позивачем у межах даної справи відповідач - Департамент соціальної політики Одеської міської ради, не є належним відповідачем у розумінні положень чинного процесуального закону щодо оскарження дій стосовно виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у меншому розмірі ніж 8 мінімальних пенсій за віком.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на тому, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Однак, під час розгляду справи суд першої інстанції, не встановивши належного відповідача щодо виплати разової грошової допомоги до 5 травня, та залишивши поза увагою аргументи відзиву Департаменту соціальної політики Одеської міської ради щодо неналежного відповідача, вирішив спір у цій справі без залучення належного відповідача, що мало своїм наслідком порушення норм процесуального законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

За привалами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено. Відтак, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, як було підкреслено вище, позбавлений можливості виправити наведену помилку, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав, що від заявлений до неналежного відповідача.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №336/2138/17 (2-а/336/223/2017), від 26.06.2019 року у справі №303/3794/17, від 09.08.2019 року у справі №821/2089/17, від 09.10.2019 року у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 року у справі №819/940/18 та від 31.10.2019 року у справі №826/17241/16.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини звернення ОСОБА_1 до суду із позовом до неналежного відповідача, що було залишено поза увагою суду першої інстанції та мало своїм наслідком розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови помилково застосовані норми матеріального та процесуального права, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат, згідно вимог ст.139 КАС України, не передбачено.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 28.04.2022 р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.