Справа № 580/11382/21
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року справа № 580/11382/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики міської ради про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Департаменту соціальної політики міської ради, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати відповідача надати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок аварії на ЧАЕС. У зв`язку з набуттям права на отримання статусу інвалід війни позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив встановити йому вказаний статус. Відповідач у задоволенні його заяви відмовив. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його права на соціальний захист.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що розглянувши заяву позивача про надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та додані до неї документи, прийнято рішення про відмову у її задоволенні у зв`язку з тим, що в наданій позивачем інформаційній довідці не зазначено залучення його до формувань Цивільної оборони з посиланням на наказ чи розпорядження штабу Цивільної оборони. Враховуючи викладене, підстави для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відсутні.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , виданим 15 жовтня 2019 року.

Згідно довідки від 21.01.2007 №040 позивач находився у відряджені по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з 11 травня 1986 по 22 травня 1986. По закінченню строку відрядження йому оформлене відрядження і видана довідка про кількість відпрацьованих годин в 30 км. зоні для нарахування заробітної плати за основним місцем роботи. Зазначено, що позивач машиніст бульдозерист відпрацював на ліквідації аварії Чорнобильської АЕС з 11.05 по 22.05.1986 в зоні 2-39 годин, в зоні 3 - 72 години, всього 111 (сто одинадцять) годин.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ №082454, проведеного 15.10.2012 підтверджується, що позивачу безстроково встановлено II групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно інформаційною довідкою про участь у формуваннях ЦО від 15.06.2017 №01.1-14/982-140, виданою Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до листа Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради від 30.07.2021 №16543-01-21.2161.1708в ОСОБА_1 згідно із записом в особовій картці звільнений працівників (ф. П-2) брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС з 11.05.1086 по 22.05.1986 та йюму надавались додаткові оплачувані відпустки як учаснику ліквідації аварії.

Позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача в якій просив надати йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів від 16.12.2021 позивачу відмовлено у задоволені заяви у зв`язку із тим, що відсутні документи щодо його залучення до формувань Цивільної оборони відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України Про статус ветеранів Вини, гарантії їх соціального захисту та листа Міністерства праці та соціальної політики від 28.03.2006 №146/0/15-06/0104.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №3551-XII Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом:

створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття;

організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;

виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;

надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік категорій осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, вказаний у ст.7 Закону №3551-XII.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону №3551 передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Так, факт настання інвалідності позивача внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС сторонами не заперечується та підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 15 жовтня 2019 року..

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є відсутність документів щодо залучення останнього до формувань Цивільної оборони.

Отже, предметом доказування у даній справі є факт залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Слід зазначити, що Законом № 3551-XII не встановлено вимог, які визначають порядок та форму залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони.

Відповідно ст. 9 Закону України «Про Цивільну оборону України» силами цивільної оборони є її війська, спеціалізовані та невоєнізовані формування.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про Цивільну оборону України» невоєнізовані формування цивільної оборони створюються в областях, районах, містах Києві та Севастополі, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 12 Закону України Закону України «Про Цивільну оборону України» для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування утворюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв`язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі Закон №796-XII) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року №90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111,передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Отже формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Отже, громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Разом з тим, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.04.2017 у справі № К/800/11747/17.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 07.06.2018 у справі №377/797/17 зазначив, що участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони є істотною обставиною для набуття статусу інваліда війни, позаяк у протилежному випадку статус інваліда війни поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом встановлено, що позивач залучався до виконання робот по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків), що підтверджується листом Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради від 30.07.2021 №16543-01-21.2161.1708в та довідкою від 21.01.2007 №040.

З аналізу інформаційної довідки про участь у формуваннях ЦО від 15.06.2017 №01.1-14/982-140, виданою Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи слідує, що позивач залучався до виконання робіт по ліквідації Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони.

Доводи відповідача про відсутність наказу чи розпорядження штабу Цивільної оборони згідно якого позивача залучено до формувань Цивільної оборони суд вважає необґрунтованим, оскільки формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт, зокрема, по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Посилання відповідача на лист Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2006 №146/0/15-06/0104 суд оцінює критично, що оскільки вказаний документ не є нормативно-правовим актом, він не може бути підставою для відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача видати відповідне посвідчення колегія суддів зазначає, що такі вимоги належать до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, у які суд, згідно з приписами ст. 2 КАС України не може втручається поза межами перевірки за названими у цій статті критеріями.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Отже дискреційні функції відповідача як суб`єкта владних повноважень щодо надання особі статусу інваліда війни на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та має докази залучення до складу формувань цивільної оборони обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови - не належить до передбачених законом підстав відмови в наданні позивачу статусу інваліда війни.

Враховуючи те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень та те, що позивачем надано достатні докази наявності підстав для встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, передбачених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача надати позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судові витрати у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Зобов`язати Департамент соціальної політики міської ради (бул. Шевченка, 307, м.Черкаси, Черкаська область, 18005, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ