Справа № 297/885/22
Суддя: ФЕЙІР О. О.
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №297/885/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фейіра О.О., при секретарі судового засідання Радзецькій Ю.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Ниймета А.Ю. та ГУНП України в Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області з позовом до інспектора СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Ниймета А.Ю. та ГУНП в Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративнеп равопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 510 грн., за обгін та перетин суцільнї лінії дорожньої розмітки на підйомі. Вважає таку постанову незаконною та необгрунтованою, оскільки 27 грудня 2021 року рухався на своєму автомобілі коли його зупинили працівники поліції та пред`явили притензії стосовно того, що ніби то він здійснив обгін у забороненому місці при суцільній лінії, на що він заперечив, після чого за вказівкою інспектора поліції, продовжив рух. Про винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР йому нічого відомо не було. Разом з тим, про існування оскаржуваної постанови дізнався тільки 21 березня 2022 року, коли знайшов таку у поштовій скринці. Крім того, в оскаржувані постанові відсутні записи про дослідження інспектором будь-яких доказів по справі. А тому, вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року, незаконною, у зв`язку з чим просить таку скасувати. Разом з тим, позивач просить поновити йому пропущений строк звернення до суду, як такий, що пропущений із поважних причин, оскільки оскаржувана постанова була направлена йому засобами поштового зв`язку, не рекомендованим листом, а простим листом, який не вручається під розпис, а був виявлений ним тільки 21 березня 2022 року у поштовій скринці. А тому, просить суд поновити йому строк оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року, визнати таку протиправною та скасувати її, а також просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління національної поліції в Закарпатській області витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 3 500 грн., а також судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду в розмірі 496, 20 грн..

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву від 22 квітня 2022 року, згідно якої просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, просив позов задоволити (а.с. 22).

Представник позивача Мензак Ю.Ю., будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 19).

Відповідач інспектор СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції Ниймет А.Ю. та представник ГУНП України в Закарпатській області, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення судового розгляду справи чи відзиву на позов від них не надходило (а.с. 20-21).

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Аналогічні строки передбачені і у ст. 289 КУпАП, згідно якої, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Так, позивач ОСОБА_1 оскаржує постанову інспектора СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Ниймета А.Ю. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року.

Згідно прохальної частини позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження вищевказаної постанови, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як стверджує позивач, про існування вищевказаної постанови йому стало відомо тільки 21 березня 2022 року, коли виявив таку у поштовій скринці.

Так, як встановлено з матеріалів справи, копію оскаржуваної постанови позивачу ОСОБА_1 було направлено 05 січня 2022 року простим листом, що підтверджується відсутністю штрихкодового ідентифікатора на титульній стороні конверта (а.с. 9).

А том, суд приймає до уваги доводи позивача про те, що про існування оскаржуваної поснови йому стало відомо тільки 21 березня 2022 року, коли виявив таку у поштовій скринці.

Враховуючи вищенаведе, суд вважає поновити позивачу ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, особою, щодо якої її винесено.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року, відносно ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 гривень за обгін та перетин суцільнї лінії дорожньої розмітки на підйомі.

Так, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил обгону.

Разом з тим, позивач стверджує, що 27 гудня 2021 року рухався на своєму автомобілі, при цьому не здійснював обгону у забороненому місці при суцільній лінії, про що повідомив інспектора поліції.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, оскільки позивач заперечує порушення ним правил дорожнього руху, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень. При цьому, відповідач в судове засідання не з`явився та не навів будь-яких доказів на підтвердження правомірності винесення ним постанови про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, відзиву на позов не подав.

Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності буде відповідати вимогам ст. 283 КУпАП тоді, коли в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, оскаржувана постанова не містить доказів, на яких ґрунтується висновок про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, в такій не зазначено, які саме вимоги Правил дорожнього руху порушив останній, із посиланням на конкретні пункти таких.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові не зазначено доказів, на підставі яких прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 8).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів.

При цьому, слід врахувати, що Верховний суд Постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) вказав наступне.

Так, згідно ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 8 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин, суд вважає факт вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП недоведеним.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вимоги норм закону щодо дослідження обставин справи поліцейським не були дотримані, так як відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

При вирішенні справи суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності винесення ним оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача ОСОБА_1 , а також відповідачем не спростовано доводів позивача, та не надано жодного безспірного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення.

За таких обставин, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, закриттю, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а тому в цій частині позовних вимог, суд вважає такі обгрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі, зокрема 496 грн. 20 коп. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду та 3 500 рн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 1-5, 15, 10-14).

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, суд також вважає, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУНП в Закарпатській області в користь ОСОБА_1 496, 20 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с. 15).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 134 КА України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання послуг представника в адміністративній справі від 21.03.2022; копію ордеру на надання правової допомоги серії АО №1058399 від 25.03.2022; копію розрахунку гонорару за надання правової допомоги, копію квитанції до прибуткового касового ордера №01 від 23.03.2022 р. та копію акту здачі-приймання наданих послуг за Договором б/н від 21.03.2022 про надання послуг (а.с. 10-14).

Так, відповідно до розрахунку суми гонорару за надання правової допомоги адвокатом Мензаком Ю.Ю. по даній справі, позивачу ОСОБА_1 надано наступні юридичні послуги: правовий аналіз наданих клієнтом пояснень, усні консультації клієнта (кількість - 1 год, вартість одиниці - 500 грн.); перегляд законодавчої бази, аналіз судової практики стосовно ситуації описаної клієнтом (кількість - 2 год., вартість одиниці - 500 грн., сумарно 1 000 грн.); підготовка та подання адміністративного позову (кількість - 3 год., вартість одиниці - 500 грн., сумарно 1 500 грн.); контроль ходу розгляду справи дистанційними засобами та/або участь у судових засіданнях (кількість - 1 год., вартість одиниці - 500 грн.). Загальна вартість вказаних послуг склала 3 500 грн.. Загальний обсяг часу, витраченого на надання правової допомоги за цим розрахунком склав 7 годин (а.с. 10).

Оскільки в матеріалах справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування судових витрат понесених позивачем на правову допомогу.

Разом з тим, відповідног до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

А тому, розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним із складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт, витраченим часом, значенням справи для сторін, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Позиція ВС викладена у постанові №826/9047/16 від 23.04.2019). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування таких у зазначеному розмірі, оскільки розмір таких не відповідає критерію розумності, співмірності та необхідності.

Також, суд враховує, що представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мензак Ю.Ю. участі в судових засіданнях не приймав.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що витрати на правову допомогу в розмірі 3 500 грн., які просить позивач стягнути в його користь, не є співмірними зі складністю справи, виконаним адвокатом обсягом робіт та витраченим часом, а тому суд вважає в цій частині позов задоволити частково та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління національної поліції в Закарпатській області в користь позивача 1 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, 122, 247, 287 КУпАП, ч. 2 ст. 77, ст. ст. 132, 134, 139, 241, 244, 246, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

рішив:

Поновити позивачу ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Ниймета А.Ю. та ГУНП України в Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,- задоволити частково..

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №493355 від 27 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 гривень, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління національної поліції в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду та 1 000 (одну тисячу) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ФЕЙІР О. О.