Справа № 420/4396/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4396/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Одесі питання про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області про зобов`язання відповідача внести зміни до актового запису про народження №72 від 02.12.1958 року складеного виконавчим комітетом Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області відносно ОСОБА_1 , а саме: доповнити по-батькові дитини « ОСОБА_1 », змінити дату народження дитини з ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_2, змінити ім`я матері дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

Ухвалою суду від 25.03.2022 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суддя встановив наявність підстав для закриття провадження в даній адміністративній справі, з огляду на наступне.

Так згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2, 7 ч. 1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, зокрема, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження та спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинним адміністративних договорів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на вищезазначене, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судом з матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з адміністративним позовом у справі №420/4396/22, просить суд внести зміни в її актовий запис про народження №72 від 02.12.1958 року складеного виконавчим комітетом Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області відносно ОСОБА_1 , а саме: доповнити по-батькові дитини « ОСОБА_1 », змінити дату народження дитини з ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_2, змінити ім`я матері дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 ».

З даного приводу суд зазначає наступне.

Так положеннями частин 1-3 статті 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Аналогічні за змістом приписи закріплені у 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" (далі - Закон № 2398-VI).

Так згідно зі статтею 2 вказаного Закону актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до статті 9 Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Питання про внесення змін до актового запису цивільного стану врегульовано статтею 22 вказаного Закону, відповідно до частини 1 якої внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

У відповідності до частин 1, 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 січня 2019 року у справі №807/45/17 висловила правову позицію, згідно якої позов про зобов`язання внести зміни до актового запису спрямований саме на захист права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (частина перша статті 273 Цивільного кодексу України) на відображення в актовому записі певної інформації, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.

При цьому у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Великою Палатою Верховного Суду у вказаній в постанові викладено правову позицію, що якщо в позові міститься лише вимога позивача зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису без оскарження відмови внести зміни до актового запису цивільного стану чи визнання неправомірними дії відповідача, то спір у такій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 425/2737/17, в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №822/1824/16, від 10 липня 2019 року в справі №826/1785/17.

Зазначеної правової позиції дотримується також і П`ятий апеляційний адміністративний суд у постановах від 19.08.2020 року по справі №420/3932/20, від 02.03.2020 року по справі №420/7676/19, від 18.03.2020 року по справі №400/2409/19.

Суд зазначає, що позивач, вказуючи у позові у справі №420/4396/22 про відмову Біляївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області у внесенні змін до її актового запису, не порушувала перед судом питання щодо визнання таких дій протиправними, також позивачем не заявлено вимог щодо протиправності дій відповідача Дрогобицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області, тоді як позивач лише має намір (згідно позовних вимог) вирішити питання виключно внесенням змін щодо свого по-батькові, дати народження та ім`я матері у вже існуючий запис.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "судом, встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п. 2 частини 2 ст. 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

На підставі вищезазначеного, з огляду на судову практику Великої Палати Верховного Суду, наведене правове регулювання, підстави позову та додані докази, суд доходить висновку, що спір в даній адміністративній справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та повинен вирішуватись місцевим загальним суду відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, а тому є необхідність закриття провадження в адміністративній справі №420/4396/22 на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності з ч.2 ст.132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Приписами п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем було сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн., що підтверджується копією квитанції №64 від 22.02.2022 року (а.с. 13).

На підставі вищезазначеного, враховуючи висновок про необхідність закриття провадження у справі, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір.

Керуючись п.1 ст. 238 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №420/4396/22 за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області про зобов`язання вчинити певні дії - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. згідно квитанції №64 від 22.02.2022 року.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Е.А.Іванов

.