Справа № 120/15320/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 квітня 2022 р. Справа №120/15320/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва відповідачем 07 жовтня 2021 року прийнято рішення, яким відмовлено у наданні такого дозволу у зв`язку з тим, що місце розташування земельної ділянки, яку позивач має намір отримати у власність, не відповідає містобудівній документації, якою внесено зміни до генеральному плану населеного пункту села Оброшине, а також наявністю існуючого землекористувача.

Вважаючи, що відповідач безпідставно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва представник позивача звернувся до суду з цим позовом та просить визнати рішення Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області від 07 жовтня 2021 року протиправним та скасувати його, зобов`язавши відповідача надати відповідний дозвіл.

Ухвалою від 15 листопада 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача містобудівну документацію "Внесення змін до генерального плану населеного пункту села Оброшине та розроблення Генерального плану села Пришляки Оброшинської сільської ради Пустомитівського району Вінницької області", а також доказ перебування земельної ділянки, щодо якої із відповідним клопотанням звертався позивач, у користуванні іншої особи.

07 грудня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що сільська рада заперечує проти задоволення позовних вимог та вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Такий, окрім іншого, обґрунтований тим, що сільська рада, приймаючи рішення від 07 жовтня 2021 року, відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з огляду на те, що місце розташування земельної ділянки не відповідає цільове призначення бажаної земельної ділянки не відповідає містобудівній документації, якою внесено зміни до генеральному плану населеного пункту села Оброшине. Зокрема, земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність для ведення садівництва розташована у в межах території житлової садибної забудови, про що свідчить генеральний план села Оброшине, що відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України є підставою для відмови у наданні заявнику відповідного дозволу. Окрім того, земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність, вже перебуває у власності громадянки ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії IV-ЛВ №052220 від 01 листопада 1991 року. За наведених обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, на виконання вимог ухвали від 15 листопада 2021 року відповідачем до відзиву долучено витребувані судом документи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Оброшинської сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва. До такого клопотання надано копії паспортного документа, реєстраційного номера облікової картки платника податків, посвідчення учасника бойових дій, а також графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду такого клопотання 07 жовтня 2021 року Оброшинська сільська рада прийняла рішення, яким відмовила у наданні такого дозволу у зв`язку із тим, що місце розташування земельної ділянки, яку позивач має намір отримати у власність, не відповідає генеральному плану села Оброшине, а також з огляду на те, що така ділянка вже передана у власність іншій особі.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 2 статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до пункту «в» частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, підставою для відмови у наданні відповідного дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон №3038-VI) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За визначенням, наведеним у пункті 2 частини 1 статті 1 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням відомостей Державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі у цифровій формі в державній системі координат у формі електронних документів, що містять базові і тематичні геопросторові дані.

Відповідно до статті 17 Закону №3038-VI генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації є замовниками, які організовують розроблення, внесення змін та подання генерального плану населеного пункту на розгляд відповідної сільської, селищної, міської ради.

Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Частиною 1 статті 18 Закону №3038-VI визначено, що план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону №3038-VI план зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Так, в ході судового розгляду установлено, що за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею 0,12 га Оброшинська сільська рада своїм рішенням від 07 жовтня 2021 року відмовила у наданні такого дозволу.

Підставою для прийняття такого рішення слугувало те, що місце розташування земельної ділянки, яку позивач має намір отримати у власність, не відповідає генеральному плану села Оброшине, адже така ділянка розташована в межах території, що відведена для житлової садибної забудови. Окрім того, така земельна ділянка перебуває у власності іншої особи ( ОСОБА_2 ) на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії IV-ЛВ №052220 від 01 листопада 1991 року.

Дослідивши надані відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 15 листопада 2021 року документи, серед яких витяг із Генерального плану села Оброшине, суд встановив, що земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_1 подано клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, знаходиться в межах території житлової садибної забудови.

Відтак, земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність для ведення садівництва, відповідно до Генерального плану села Оброшине призначена для розташування об`єктів житлової садибної забудови, а не для індивідуального садівництва, що виключає можливість надання відповідного дозволу.

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 серпня 2021 року у справі №0640/3492/18-а, від 30 грудня 2021 року у справі №810/3409/18-а та ряду інших.

Відтак, суд доходить висновку про невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати у власність для ведення садівництва, вимогам Генерального плану села Оброшине, а тому відповідачем обгрунтовано відмовлено заявнику у наданні відповідного дозволу з цієї підстави.

Водночас, існування іншої підстави для відмови у наданні такого дозволу (перебування земельної ділянки, яку ОСОБА_1 має намір отримати у власність, у користуванні іншої особи, а саме ОСОБА_2 ) відповідачем не доведено, адже з наданої копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ №052220 від 01 листопада 1991 року неможливо встановити, що такий державний акт посвідчує право власності ОСОБА_2 на ту ж земельну ділянку, на яку претендує позивач. При цьому, інших доказів у підтвердження такої обставини суду не надано.

Разом із тим, підтвердження в ході судового розгляду існування однієї з підстав для відмови у наданні позивачеві дозволу на розроблення проекту землеустрою, що наведена у оскаржуваному рішенні, є достатнім аргументом для висновку про правомірність прийнятого сільською радою рішення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших витрат, пов`язаних із розглядом справи не встановлено, тому питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Оброшинська сільська рада (місцезнаходження: 81115, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Оброшине (з), вул. Шевченка, буд. 5; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04369587)

Рішення суду у повному обсязі складено 26.04.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович