Справа № 307/1065/22
Суддя: Чопик В. В.
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/1065/22
Провадження № 2-а/307/5/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП у Закарпатській області, Поліцейського СРПП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ГУНП України у Закарпатській області, Поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца В.В. про визнання протиправною скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 21 березня 2022 року, при ознайомленні, у Тячівському районному суді, з матеріалами адміністративної справи №307/905/22, номер провадження 3/307/418/22 стосовно нього, ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП: його адвокат побачив у матеріалах справи якусь ксерокопію (не чітке зображення) - копію постанови щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП від 17.02.2022 року.

Вищевказаною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 448820 від 17.02.2022 року, яка складена поліцейським СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца В.В. про те, що відносно нього, застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Оскільки у його присутності таку постанову ніхто не складав та копію такої постанови йому ніхто не вручав, він вперше дізнався про існування такої постанови з вуст свого адвоката 22.03.2022 року.

Тому він вирішив оскаржувати до суду вищевказану постанову, так як йому не було пред`явлено відео-докази порушення ПДР.

Дане стягнення, згідно вищевказаної постанови, застосовано, нібито за те, що він, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Шкода (Октавія) Фабія А5, номерний знак НОМЕР_1 в с. Нижня Апша 17.02.2022 року о 23:20 годин управляв автомобілем, не маючи посвідчення водія та не пред`явив посвідчення водія, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Однак він ні якого порушення ПДР не скоїв, і тому не було підстав для його зупинки та витребування посвідчення водія, поліцейські зупинили його щоб у подальшому виявити якісь порушення ПДР для поліпшення показників у роботі за час чергування.

Працівники поліції заховались у засідці, а потім вискочили на дорогу, і після цього між ними проходила бесіда щодо підстав його зупинення, це записано на відео за допомогою мобільного телефону.

У подальшому не знає де на нього було складено вищевказану постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а в додаток також складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №238973 від 17.02.2022 року

Згідно вищевказаної постанови вбачається, що його особа була встановлена за допомогою якоїсь системи.

17.02.2022 року він не скоював таких правопорушень, нібито причиною його зупинки в ніч 17.02.2022 року о 23:50 для перевірки послугувало складання саме цієї постанови, а потім був складений протокол про керування автомобілем у стані наркотичного сп`яніння.

Працівники поліції заховались десь та з цієї схованки погнались за ним, бо їм потрібні були показники, тому видумали це порушення ПДР.

Стверджує, що підстав для його зупинення у працівників поліції не було, і відповідно не було підстав вимагати від нього документів.

З місця зупинки, він поїхав на автомобілі, як би він знаходився у нетверезому стані, поліцейські би цього не допустили, помістили б ТЗ на штраф майданчик.

За таких обставин вважає, що вищевказана постанова є незаконною та безпідставною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

По-перше, не було підстав для складання даної постанови, оскільки він не порушував Правила дорожнього руху України, і відповідно не було підстав для зупинення автомобіля для вимагання у нього посвідчення водія на право керувала транспортного засобу.

По-друге, в самій постанові не вказано у зв`язку з чим та на якій підставі він мав пред`являти посвідчення водія на право керування транспортним засобом на вимогу працівників поліції, і тоді які були підстави передбаченні законом для вимагання від нього посвідчення водія для перевірки, чи це була примха поліцейського Бенца В.В.

По-третє, в самій постанові не вказано, що працівники поліції вимагали від нього пред`явити для перевірки права на керування транспортним засобом, і тоді логічний висновок, чому він мав пред`явити комусь посвідчення водія на право керування транспортним засобом, якщо у нього не вимагали пред`явити це посвідчення для перевірки без законних підстав.

По-четверте, у його присутності ніхто, ні яких паперів-актів не складав та копії цих актів не вручав.

Таким чином стверджує, що дії працівників поліції щодо вимагання у нього посвідчення на право керування транспортними засобами є протиправними, а вищевказана постанова є незаконною, та постановлено в порушення вимог статті 245 КУпАП.

Копію оскаржуваної постанови він до теперішнього часу не отримав, а дізнався про її існування тільки 22.03.2022 року і рахує, що він не порушив строк оскарження до суду вищевказаної постанови від 17.02.2022 року, однак, якщо суд рахує, що порушений строк на оскарження даної постанови то просить поновити йому строк на оскарження даної постанови, оскільки він не оскаржував постанову у 10-дений строк з вини відповідачів.

Тому просить суд визнати протиправними дії поліцейського Тячівського РВП ГУНП України Закарпатській області Бенца Василя Васильовича щодо зупинення та складання відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 448820 від 17.02.2022 року та скасувати вказану постанову .

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2022 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду в спрощеному порядку без виклику сторін.

Представник відповідача ГУНП в Закарпатській області надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінет Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавстві (пункт 1.9).

У розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Так, зокрема, відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортні засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власної наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ.

А саме - водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб - випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідально власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п. 2.1 ПДР України документів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`яви для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач порушив приписи ПДР України, що ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Так, відповідно до норм ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІІІ поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповів право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Звідси, дії поліцейського щодо зупинки керованого позивачем автомобіля та його вимога пред`явлення водієм відповідних документів, ґрунтуються на вимогах закону.

Тому просять відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУНП в Закарпатській області, поліцейського СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца В.В. про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - в повному обсязі.

Суд, дослідивши наявні у справі докази приходить до на ступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що постановою відповідача серії БАВ № 448820 від 17 лютого 2022 року ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він керуючи транспортним засобом марки Шкода (Октавія) Фабія А5, номерний знак НОМЕР_1 в с. Нижня Апша 17.02.2022 року о 23:20 годин управляв автомобілем, не маючи посвідчення водія та не пред`явив посвідчення водія, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`яви для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортні засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власної наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ.

Також, відповідно до норм ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІІІ поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповів право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно ст.. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 126 КУпАП.

Згідно зі ст. 280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 цієї ж статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду відповідачем не подано жодних доказів в обґрунтування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, при цьому з доводів позовної заяви вбачається, що позивач зазначеного у оскаржуваній постанові правопорушення не вчиняв, вимоги Правил дорожнього руху не порушував, тому підстави для накладення адміністративного стягнення були відсутні.

Відповідачем під час розгляду справи жодним належним доказом не підтверджено факту вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення, тобто відповідачем не надано доказів того, що позивач управляв автомобілем, не маючи посвідчення водія та не пред`явив посвідчення водія на вимогу працівника поліції, тому суд вважає, що всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України відповідач не довів правомірності своїх дій.

Доводи позивача, про не порушення правил дорожнього руху, відповідачем не спростовані, будь-які підтвердження порушення ним правил дорожнього руху (фото фіксація, покази свідків) суду не подані.

В матеріалах справи відсутні дані, які б спростовували доводи позову про недотримання при винесення оскаржуваної постанови приписів ст.ст. 7, 245 КУпАП, чим порушено законні права позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд вважає недоведеним.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки наявні у матеріалах справи докази вказують на відсутність підстав про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України, що свідчить про відсутність відповідного складу правопорушення в діях позивача, суд вважає необхідним скасувати оскаржувану постанову.

Решта вимог позивача, зокрема визнання дій поліцейського протиправними щодо зупинення та складання постанови про адміністративне правопорушення, суд вважає безпідставними, оскільки вище наведеними нормами закону передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися, а також органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУпАП, де приймають рішення ( постанову).

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 132Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору тавитрат, пов`язанихз розглядомсправи. До витрат, пов`язаних зрозглядом справи,крім іншого,належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 496,20 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступає відповідачем у справі.

Керуючись ст. 2, 6-11, 72-77, 90, 94, 139, 242-246, 250, 255, 257, 286 КАС України, ст. ст. 251-252, 280 КУпАП, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі складену 17.02.2022 року на бланку серії БАВ № 448820 та закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Ракоці, 13, ЄДРПОУ: 40108913) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат в сумі 496,20 грн.

В решті вимог відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади в Україні за адресою: http://court.gov.ua/sud0711/.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів зі дня складання повного тексту рішення до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач: ГУНП України у Закарпатській області, місце розташування м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, Закарпатській області.

Відповідач: Поліцейський СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Бенца Василь Васильович, місце знаходження: м. Тячів, вул. Нересенська, 1, Закарпатської області.

Суддя: В.В. Чопик