Справа № 240/40349/21
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/40349/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

27 квітня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на прокурорських посадах з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу період роботи на прокурорських посадах з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року;

- зобов`язати відповідача встановити щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, виходячи із наявності 38 років стажу, що дає право на довічне грошове утримання, у розмірі 86 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 03 вересня 2021 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання з 03 вересня 2021 року.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач протиправно, всупереч вимогам Закону України "Про судоустрій і статус суддів", призначив з 03 вересня 2021 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78 % суддівської винагороди замість 86 %, не зарахувавши при цьому до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на прокурорських посадах з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.02.2022 позов задоволено:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на прокурорських посадах з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на прокурорських посадах з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, виходячи із наявності 38 років стажу, що дає право на довічне грошове утримання, у розмірі 86 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 03 вересня 2021 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на порущення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема апелянт посилається на те, що розмір суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюється виключно ст.142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VІІІ, яка передбачає виплату довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посад та за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Положеннями частини 1 статті 137 Закону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Оскільки стаж позивача на посаді судді становить 34 роки 10 днів, встановлено щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 78 % від суддівської винагороди.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу з 03 вересня 2021 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 78 %, виходячи із стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, 34 роки 10 днів.

На своє звернення до відповідача про зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на прокурорських посадах з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року і призначення грошового утримання у розмірі 86 % позивач отримала відмову від 02 листопада 2021 року, мотивовану тим, що збільшення довічного грошового утримання передбачено саме за роботу на посаді судді.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, яке діяло на момент призначення (обрання) позивача суддею та в період його роботи на посаді судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду роботи на прокурорських посадах, а саме з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року.

Судом встановлено, що загальний стаж позивача для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII складає повних 38 років.

Отже, враховуючи положення частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із її стажу повних 38 років, становить 86 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 36 % - збільшення за кожен рік на посаді судді понад 20 років (18х2=36).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на прокурорських посадах з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року та, як наслідок, зобов`язання відповідача зарахувати вказаний період роботи до стажу, встановити щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, виходячи із наявності 38 років стажу, що дає право на довічне грошове утримання, у розмірі 86 % винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 03 вересня 2021 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За унормуванням частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

За приписами ч.3 ст.142 Закону № 1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

18 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року визнав крім іншого, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.

Конституційним Судом України у вказаному рішенні зазначено, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Тобто, утримання становить 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, із збільшенням його розміру на два відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016.

Так, згідно з частиною 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Статтею 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" зазначені правовідносини регулювались Законом України "Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992.

Згідно із частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Таким чином, з наведеного вбачається, що законодавством, яке діяло на момент призначення (обрання) позивача суддею та в період його роботи на посаді судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, періоду роботи на прокурорських посадах, а саме з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року.

Робота на вказаних посадах підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудовою книжки ОСОБА_1 .

Тобто, відповідач при обчисленні довічного грошового утримання судді у відставці повинен був враховувати до стажу позивача вищевказані періоди її роботи в органах прокуратури.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи на прокурорських посадах з 03 квітня 1981 року по 26 серпня 1985 року є протиправними.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача призначити щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 86% винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд враховує, що загальний стаж позивача для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII складає повних 38 років.

Тому, суд першої інстанції враховуючи положення частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, дійшов правильного висновку, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із її стажу повних 38 років, становить 86 %, з яких: 50 % - за стаж роботи на посаді судді 20 років; 36 % - збільшення за кожен рік на посаді судді понад 20 років (18х2=36).

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу судубез змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.