Справа № 420/19192/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження:66350, Одеська обл., м. Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, №26-А) про визнання протиправним та скасування пункту рішення від 28.09.2021 року №2520-VІІІ та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 12 жовтня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження:66350, Одеська обл., м. Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, №26-А), в якій позивач просив:

визнати протиправним та скасувати п. 1 рішення від 28.09.2021 року №2520-VІІІ Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, в частині відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, у зв`язку із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», наступним громадянам: 1.16 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області кадастровий номер: :01:002:0206-61, 482 га за межами с. Коси Слобідка або земельних ділянок кадастровий номер: :01:003:0460- 28,5436 га за межами села Нестоїта, або земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0490-32,3611 га за межами с. Качурівка чи земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0319 15,3873 га за межами с. Мардарівка, Подільського району Одеської області або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області: - земельна ділянка за межами населеного пункту Коси Слобідка, яка позначена на публічній кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0206; - земельна ділянка за межами с. Коси, яка позначена на кадастровій карті КОАТУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 10 га, та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0315; - земельна ділянка за межами села Вишневе, яка позначена на Публічної кадастровій карті: архівний кадастровий номер: :01:001:0474 загальна площа 391998, 77 кв.м.

А також позивач просив стягнути на користь позивача судові витрати сплату судового збору та за подання правничої допомоги в сумі 3500 грн.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 01.05.2021 року звернувся до Куяльницької сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у комунальну власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, зазначивши відповідні кадастрові номери.

03.06.2021 року Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області за результатами розгляду клопотання прийняла рішення № 1788-УІІІ «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», в якому пунктом 6 позивачу було відмовлено у наданні дозволу у зв`язку з неможливістю визначення місця розташування земельної ділянки.

Позивач оскаржив це рішення до суду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 року по справі № 420/13586/21 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 03.06.2021 року № 1788-УІІІ в частині, що стосується позивача та зобов`язано повторно розглянути заяву позивача.

Позивач зазначив, що при повторному розгляді заяви відповідачем 28.09.2021 року прийнято рішення № 2520-УІІІ, яким відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

Позивач вважає, що оскаржуване рішення прийняте без урахування правових висновків суду, які викладені у вказаному вище рішенні, оскільки в оскаржуваній частини стосовно заяви позивача воно не є індивідуалізованим щодо змісту її заяви, її заяву вирішено формально, пакетом із заявами інших громадян, рішення ухвалено цілком формально, є необґрунтованим, тобто клопотання позивача взагалі не вирішувалося по суті.

Позивач зазначив, що наведені відповідачем підстави для відмови є безпідставними, оскільки позивачем у заяві зазначені земельні ділянки, які сформовані та мають кадастрові номери та не потребують ніякої додаткової інвентаризації.

На думку позивача, факти передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність були досліджені та встановлені доказами у вказаному вище рішенні Одеського окружного адміністративного суду та додаткового доказування не потребують.

Таким чином, оскаржуване рішення Куяльницької ОТГ не містить жодного законного обґрунтування (мотивації) на підтвердження того, з яких міркувань виходив відповідач при його прийнятті.

Позивач зазначив, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач керувався Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ, який було прийнято Верховною Радою України після того, як позивачем була подана заява, відповідач не послався у рішенні на розпорядження Куяльницької сільської ради, яким встановлено проведення інвентаризації та яких саме земель.

Також, на думку позивача, проведення будь-яких дій, в тому числі інвентаризації земель, не повинно обмежувати право громадян та позивача отримати у власність земельну ділянку, та Куяльницька сільська рада може проводити інвентаризацію несформованих земельних ділянок, які перейшли у її власність після набрання чинності Закону № 1423-ІХ, а не тих, що були передані їй раніше сформованими.

Позивач вважає, що фактично вказані земельні ділянки мають відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів

Оскаржуване рішення взагалі не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акту індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, та є протиправним.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд має врахувати висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 440/793/19.

Позивач вважає, що оскільки надання позивачу відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних підстав, приймаючи необґрунтоване рішення є повторним і може бути досить тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, то у даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання надати позивачу дозвіл.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року через відсутність доказу належного повідомлення відповідача про розгляд справи, розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 07 лютого 2022 року.

Копія ухвали від 24 грудня 2021 року надіслана поштою на адресу відповідача та отримана Куяльницькою сільською радою 13 січня 2022 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення.

Відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву.

Ухвалою, що занесена до протоколу підготовчого засідання від 07.02.2022 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 09 березня 2022 року.

Проте у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні, судове засідання, призначене на 09 березня 2022 року не відбулося та не призначено дату наступного судового засідання через існуючу загрозу життю та здоров`ю людей.

У позовній заяві позивач просив розглядати справу у письмовому провадженні.

Також до суду 28 грудня 2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Ухвалою суду від 15 квітня 2022 року продовжено розгляд справи № 420/19192/21 у письмовому провадженні на підставі наявних у справі матеріалів.

Копія ухвали надіслана сторонам електронною поштою та через електронний суд, про що свідчить звіт про надсилання та довідка про доставку електронного листа від 18.04.2022 року.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копію паспорту (а.с.50).

Так, зі змісту позовної заяви суд встановив, що позивач 01.05.2021 року звернувся до Куяльницької сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області кадастровий номер: :01:002:0206-61, 482 га за межами с. Коси Слобідка або земельних ділянок кадастровий номер: :01:003:0460- 28,5436 га за межами села Нестоїта, або земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0490-32,3611 га за межами с. Качурівка чи земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0319 15,3873 га за межами с. Мардарівка, Подільського району Одеської області або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області: - земельна ділянка за межами населеного пункту Коси Слобідка, яка позначена на публічній кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0206; - земельна ділянка за межами с. Коси, яка позначена на кадастровій карті КОАТУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 10 га, та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0315; - земельна ділянка за межами села Вишневе, яка позначена на Публічної кадастровій карті: архівний кадастровий номер: :01:001:0474 загальна площа 391998, 77 кв.м.

03.06.2021 року Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області за результатами розгляду клопотання прийняла рішення № 1788-УІІІ «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», в якому пунктом 6 позивачу було відмовлено у наданні дозволу у зв`язку з неможливістю визначення місця розташування земельної ділянки.

Позивач оскаржив це рішення до суду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 року по справі № 420/13586/21 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 03.06.2021 року № 1788-УІІІ в частині, що стосується позивача та зобов`язано повторно розглянути заяву позивача.

У рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 року по справі № 420/13586/21 суд дійшов висновку, що у рішенні Куяльницької сільської ради від 03.06.2021 року № 1788-УІІІ «… відсутнє належне обґрунтування з посиланнями на норми законодавства щодо підстав для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та мотиви, з яких відповідач виходив при прийнятті такого рішення…».

Суд встановив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 року по справі № 420/13586/21 Куяльницькою сільською радою Подільського району Одеської області прийнято рішення від 28.09.2021 року № 2520-УІІІ «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства», пп. 1.16. п. 1 якого відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, у зв`язку із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (а.с. 25).

Не погоджуючись із рішенням в частині, що стосується позивача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України (надалі ЗК України).

Частиною 2 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Перевіряючи правомірність дій відповідача, відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 27.05.1997 №280/97-ВР встановлює повноваження для міських рад розглядати і вирішувати питання віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.п. «а», «б» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної, комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до абз. б ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 цієї ж статті кодексу передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, суд встановив, що підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства стало здійснення заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

Оцінюючи зазначені підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки суд виходить з такого.

Системний аналіз ст. 118 ЗК України доводить, що відмова у наданні дозволу має бути мотивована, зокрема невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а.

Також системний аналіз статті 118 ЗК України доводить, що підстави відмови мають вичерпаний характер, а саме: підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Однак, підстави відмови у наданні дозволу, які наведені в оскаржуваному рішенні Куяльницької сільської ради не відносяться до підстав, перелічені в ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Посилання відповідача на інвентаризацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» не може бути перешкодою у розгляді заяви позивача, оскільки здійснення інвентаризації земельних ділянок не звільняло відповідача від виконання обов`язку щодо розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, спосіб та строки, встановлені ст. 118 Земельного кодексу України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Таким чином, суд доходить висновку, що розглядаючи клопотання позивача про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки, відповідач діяв не у порядок та спосіб, передбачений Земельним кодексом України, розглянув клопотання позивача необґрунтовано, без з`ясування всіх обставин, тому позові вимоги про визнання протиправним та скасування п. 1 рішення від 28.09.2021 року №2520-VІІІ Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, в частині відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, у зв`язку із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», наступним громадянам: 1.16 ОСОБА_1 , є обґрунтованими та належать задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області кадастровий номер: :01:002:0206-61, 482 га за межами с. Коси Слобідка або земельних ділянок кадастровий номер: :01:003:0460- 28,5436 га за межами села Нестоїта, або земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0490-32,3611 га за межами с. Качурівка чи земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0319 15,3873 га за межами с. Мардарівка, Подільського району Одеської області або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області: - земельна ділянка за межами населеного пункту Коси Слобідка, яка позначена на публічній кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0206; - земельна ділянка за межами с. Коси, яка позначена на кадастровій карті КОАТУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 10 га, та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0315; - земельна ділянка за межами села Вишневе, яка позначена на Публічної кадастровій карті: архівний кадастровий номер: :01:001:0474 загальна площа 391998, 77 кв.м, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, приписами КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано всі умови для прийняття такого рішення, оскільки суд встановив, що відповідач відмовив з підстав, які не передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України, та не розглянув по суті клопотання позивача.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач по суті порушеного питання заяву позивача не розглянув, не перевірив всі перелічені позивачем варіанти бажаної земельної ділянки, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 245 КАС України.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є передчасними та не належать задоволенню.

Одночасно, з метою захисту порушеного права позивача, з огляду на те, що судом встановлено, що відповідач не розглянув заяву позивача по суті порушених питань, керуючись приписами ст. 9 КАС України, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області кадастровий номер: :01:002:0206-61, 482 га за межами с. Коси Слобідка або земельних ділянок кадастровий номер: :01:003:0460- 28,5436 га за межами села Нестоїта, або земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0490-32,3611 га за межами с. Качурівка чи земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0319 15,3873 га за межами с. Мардарівка, Подільського району Одеської області або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області: - земельна ділянка за межами населеного пункту Коси Слобідка, яка позначена на публічній кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0206; - земельна ділянка за межами с. Коси, яка позначена на кадастровій карті КОАТУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 10 га, та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0315; - земельна ділянка за межами села Вишневе, яка позначена на Публічної кадастровій карті: архівний кадастровий номер: :01:001:0474 загальна площа 391998, 77 кв.м, з урахуванням висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та не розглянуто заву позивача по суті порушених питань, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Також позивач подав заяву про стягнення судових витрат з відповідача, в якій просив стягнути на користь позивача судові витрати сплату судового збору та за подання правничої допомоги в сумі 3500 грн.

Розглянувши заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.

Так, згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що 20 травня 2021 року між адвокатом Опалько О.М. та Аферіним А.С. укладено договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до п. 1.2 якого адвокат надає Замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього та представляє Замовника з усіма правами у всіх органах.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за правову допомогу, передбачену п.п. 1, 2 Договору Замовник сплачує адвокату винагороду з розрахунку 50% прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» за одну годину роботи адвоката за час розрахунку.

Згідно з п. 4.1. цього договору, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору.

Відповідно до Додатку 1 до договору від 20.05.2021 р. попередній розрахунок сум судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести складає 3500,00 грн.

На підтвердження виконання вказаного договору адвокатом надано до суду акт прийому виконаних робіт від 12.10.2021 року, згідно з яким виконавець надав, а замовник прийняв послуги на правову допомогу у формі:

Надання заявнику роз`яснення та консультації по рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 року у справі № 420/13586/21 про часткове задоволення позову, 1 година, 500 грн.

Надання заявнику роз`яснення по рішенню Куяльницької ОТГ від 28.09.2021 року № 2520-УІІІ про відмову у наданні дозволів, надання консультацію, 1 години, 1000 грн;

Отримання доказів, підготовка позову до Одеського ОАС, 2 години, 1500 грн.

Додаткова консультація Замовника, складання акту виконаних робіт, заяви про відшкодування судових витрат, надання роз`яснення стосовно подальших дій, в подальшому підготовка та подання відповіді на відзив, 2 години, 500 грн.

На підтвердження факту оплати наданих послуг до суду доказів не надано.

Оцінивши надані документи на підтвердження понесених витрат та заперечення відповідача, суд зазначає таке.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку, що вказана справа не відноситься до категорії складних, вже сформована судова практика з розгляду та вирішення таких справ, позов має немайновий характер, не є об`ємним, складається з двох позовних вимог.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Оцінивши наданий позивачем акт виконаних робіт з урахуванням категорії даної справи, конкретних обставин у цій справі, суд доходить висновку, що наведені у цьому опису витрати на проведену роботу не є неминучими та фактичними, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Однак, суд звертає увагу, що надання таких послуг має бути необхідним.

Враховуючи вищевикладені висновки, суд вважає, що витрачений адвокатом час на надання заявнику роз`яснення та консультації по рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 року у справі № 420/13586/21 про часткове задоволення позову, 1 година, 500 грн.; надання заявнику роз`яснення по рішенню Куяльницької ОТГ від 28.09.2021 року № 2520-УІІІ про відмову у наданні дозволів, надання консультацію, 1 години, 1000 грн. є фактично діями з підготовки позову та мають охоплюватися саме витратами на підготовку позову, тобто суд вважає, що ці дії не є неминучими, а тому у відшкодуванні таких витрат слід відмовити.

Щодо витрат на підготовку позову до Одеського окружного адміністративного суду тривалістю 2 години вартістю 1500,00 грн. суд вважає, що такі витрати є фактичними та неминучими та належать відшкодуванню.

Щодо витрат на додаткову консультацію Замовника, складання акту виконаних робіт, заяви про відшкодування судових витрат, надання роз`яснення стосовно подальших дій, в подальшому підготовка та подання відповіді на відзив, 2 години, 500 грн., суд доходить висновку, що вони не є неминучими, також суд враховує, що відповідачем не було подано відзив на позовну заяву, що виключає потребу у поданні відповіді на відзив, а тому такі витрати не належать відшкодуванню.

Таким чином, з урахуванням категорії даної справи, кількості застосованого законодавства, та доказів, на які позивач посилався, суд вважає, що фактичними та неминучими витратами на виконання цих робіт є сума 1500 грн., яка й належить відшкодуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, витрати на правничу допомогу належить стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 750 грн., а також судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 908 грн.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження:66350, Одеська обл., м. Подільський район, с. Куяльник, вул. Куяльницька, №26-А) про визнання протиправним та скасування пункту рішення від 28.09.2021 року №2520-VІІІ та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 1 рішення від 28.09.2021 року №2520-VІІІ Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, в частині відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, у зв`язку із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», наступним громадянам: 1.16 ОСОБА_1 .

Зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66300, Одеська обл. м. Подільськ, вул. Соборна, 105) розглянути по суті заяву ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області кадастровий номер: :01:002:0206-61, 482 га за межами с. Коси Слобідка або земельних ділянок кадастровий номер: :01:003:0460- 28,5436 га за межами села Нестоїта, або земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0490-32,3611 га за межами с. Качурівка чи земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0319 15,3873 га за межами с. Мардарівка, Подільського району Одеської області або за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області: - земельна ділянка за межами населеного пункту Коси Слобідка, яка позначена на публічній кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 002, площею більше 29,5689 га та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0206; - земельна ділянка за межами с. Коси, яка позначена на кадастровій карті КОАТУ: , зона: 01, квартал: 001, площа більше 10 га, та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0315; - земельна ділянка за межами села Вишневе, яка позначена на Публічної кадастровій карті: архівний кадастровий номер: :01:001:0474 загальна площа 391998, 77 кв.м, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення судових витрат, - задовольнити частково.

Стягнути з Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, 105; ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та суму витрат на правничу допомогу у розмірі 750,00 грн. (сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

В іншій частині заяви, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко