Справа № 540/2964/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/2964/21
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 25.02.2020 року № 112/20, зарахування в стаж судді час проходження строкової військової служби і строк перебування на посадах слідчого та призначення відповідачем довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 74% суддівської винагороди працюючого судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати в строк стажу судді ОСОБА_1 час строкової служби в армії - 2 (два) роки 6 (шість) місяців 09 (дев`ять днів) та час роботи на посадах слідчого - 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців 16 (шістнадцять) днів і здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 25.02.2020 р. № 112/20 з 19.02.2020 р. у 90% розмірі суддівської винагороди працюючого судді з урахуванням стажу судді 39 років 9 місяців 17 днів та з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначалось, що позивач зазначив, що не погоджується з діями Пенсійного фонду щодо неврахування в стаж судді час проходження строкової військової служби в армії, час роботи на посаді слідчого та призначення відповідачем довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 74 % суддівської винагороди працюючого судді.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Херсоні, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 25.02.2020 року № 112/20, зарахуванні в стаж роботи на посаді судді час проходження строкової військової служби і строк перебування на посадах слідчого та призначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 74% суддівської винагороди працюючого судді, викладені у листі від 20 липня 2021 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді час строкової служби в армії 2 (два) роки 6 (шість) місяців 09 (дев`ять днів) та час роботи на посадах слідчого 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців 16 (шістнадцять) днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Херсонського апеляційного суду від 25.02.2020 року № 112/20 з 19.02.2020 року у розмірі 88 % суддівської винагороди працюючого судді з урахуванням стажу судді 39 років 9 місяців 17 днів, з урахуванням фактично виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що чинним Законом передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання, а саме: ч. 3 ст. 142 Закону України 1402, - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Для застосування розміру 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відсутні підстави, оскільки з 18.02.2020 з моменту проголошення Рішення КСУ від 18.02.2020 № 2-р/2020, Закон України від 07.07.2010 № 2453 "Про судоустрій і статус суддів" в частині регулювання щомісячного грошового утримання, остаточно втратив чинність.

Судом апеляційної інстанції належним чином були повідомленні учасники справи про відкриття апеляційного провадження у справі, позивачем відзив на апеляційну скаргу до суду не надано, проте судова колегія вважає, що справу може бути вирішено на підставі наявних у системі документообігу суду доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 червня 1980 року ОСОБА_1 обраний народним суддею Комсомольського районного народного суду Херсонської області, де працював до 23.05.1999 року.

На посаду судді Апеляційного суду Херсонської області ОСОБА_1 призначений 01.06.1999 року на підставі Постанови Верховної Ради України 607-ХІV від 22.04.1999 року.

Постановою Верховної Ради України № 214- VІІІ від 18.04.2013 року звільнений з посади судді апеляційного суду Херсонської області у відставку.

Наказом голови Апеляційного суду Херсонської області № 42-ОС від 30.04.2013 року звільнений із займаної посади.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 09.07.2009 року та первинно пенсію призначено за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

З 20.05.2013 року ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Згідно з даними військового квитка НОМЕР_1 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 18.11.1966 року по 27.05.1968 року, що складає 2 (два) роки 6 (шість) місяців 09 (дев`ять днів).

Як вбачається з архівної довідки УМВС України в Херсонській області від 12.07.2021 року № 489/04/2-2021 ОСОБА_1 працював посадах слідчого в органах МВС України в Херсонській області з 24.12.1975 року по 10.06.1980 року, що складає 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців 16 (шістнадцять) днів.

На виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року по справі № 540/2218/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням стажу на посаді судді 32 роки 10 місяців 22 дня, що складає 74 % від заробітної плати працюючого судді відповідного суду згідно з довідкою № 112/20 від 25.02.2020 року.

На звернення ОСОБА_1 стосовно розрахунку стажу роботи на посаді судді Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській листом від 20.07.2021 року № 4723-4310/М-03/8-2100/21 повідомило, що враховуючи норми статті 137 Закону № 1402 до стажу, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, зараховано період роботи на посаді судді з 11.06.1980 по 28.05.1999, з 01.06.1999 по 30.04.2013. Зарахувати до стажу, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, періоди служби в армії та служби в органах внутрішніх справ підстав немає.

Не погоджуючись з відмовою в проведенні перерахунку позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не врахування до стажу судді час проходження строкової військової служби та час роботи на посаді слідчого та призначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 74 % суддівської винагороди працюючого судді.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

За приписами ч.3 ст.142 Закону № 1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

18 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року визнав крім іншого, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.

Конституційним Судом України у вказаному рішенні зазначено, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, з урахуванням того, що з 18.02.2020 року в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, колегія суддів вважає, що на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016.

Так, згідно з частиною 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Статтею 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так, на момент призначення позивача на посаду судді діяв Закон України "Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992.

Згідно з частинами 1, 6 статті 44 Закону України "Про статус суддів" №2862-XII заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Виходячи з дати призначення позивача на посаду судді, на нього розповсюджувалась дія частини 6 статті 44 Закону України «Про статус суддів», яка передбачала можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Також, відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на момент призначення позивача на посаду судді, час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 31 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Колегія суддів зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 200/6296/19-а, від 14 травня 2021 року № 414/529/17.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідніості зарахування до стажу роботи позивача строкову військова службу позивача в армії з 18.11.1966 року по 27.05.1968 року, час роботи на посаді слідчого з 24.12.1975 року по 10.06.1980 року, що з урахуванням часу роботи на посаді судді в сукупності складає 39 років 09 місяців 17 днів.

Також, колегія суддів зазначає, що у зв`язку зі зміною базової величини з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум та відсотків, що враховуються за наявністю обов`язкового стажу на відставку, на підставі ст. 142 Закону №1402 -VIII, врахуванню підлягають: при стажі роботи на посаді судді 20 років - 50 відсотків від суддівської винагороди діючого судді; при роботі на посаді судді понад 20 років - два відсотка за кожний повний рік роботи.

Колегія суддів зазначає, що базовими розрахунковими величинами для визначення права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання діючого судді та його перерахунки судді у відставці згідно частині 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій України і статус суддів» № 1402 - VIII є судовий стаж та прожитковий мінімум в кратному обчисленні, тому саме з цих базових величин необхідно виходити при здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання судці у відставці.

Конституційний Суд України в своїх рішеннях постійно підкреслює, зокрема, в рішенні від 19.11.2013 року справа № 1-1/20133 те, шо відставка судді є особливою формою звільнення з посади, яка обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді (п. 3.1. зазначеного рішення).

Судовий стаж є основоположною, постійною і незмінною величиною, та має відповідати (кореспондувати) принципу правової визначеності, а саме: передбачуваності дій законодавця, якості та чіткості закону, стабільності у правовій системі і судовій практиці, що є основним елементом верховенства права.

Слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.06.2018 у справі 9901/382/18 зазначила, що на день набрання чинності вказаним Законом №2453-VI діяла ст. 43 Закону Україні від 15.12.1992року №2862- XII «Про статус суддів», положеннями частин першої та четвертої якої передбачалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, мав право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку із закінченням строку повноважень.

На час набрання чинності Закону №2453-VI діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з підпунктом 3-1 пункту 3 цієї постанови до стажу роботи, який надав судді право на відставку, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховувався, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

На день набрання чинності згаданим Законом діяла стаття 43 Закону «Про статус суддів», положеннями частин першої та четвертої якої передбачалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, мав право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку із закінченням строку повноважень.

До стажу роботи, що давала право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховувався також час роботи на посадах суд дів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (з урахуванням змін, унесених Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів»).

Беручи до уваги, що судовий стаж як на період відставки, так і на період перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, є незмінною величиною, то як вже зазначалось вище, стаж роботи позивача складає в сукупності складає 39 років 09 місяців 17 днів.

Отже, з урахуванням вказаних вище приписів ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання позивача має складати 88 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50%+19х2 (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років)), таким чином рішення суду в частині встановлення відсоткового розміру з якого необхідно здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді підлягає зміні із встановленням позивачу 88 % від суддівської винагороди працюючого судді.

Колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги в повінй мірі не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець