Справа № 620/1031/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 620/1031/20

адміністративне провадження № К/9901/32464/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу №620/1031/20

за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про стягнення грошової (вихідної) допомоги, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року, прийняте в складі: головуючого судді Зайця О.В., і на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді Оксененка О.М., суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач-1), Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - відповідач-2) з вимогами: визнати бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати протиправною; стягнути з правонаступника Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - на користь ОСОБА_1 грошову (вихідну) допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати, а саме: 16439,33 грн.

2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що при звільненні з Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області у зв`язку з ліквідацією йому не була виплачена вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку, що є порушенням приписів статті 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Позивач уважає, що оскільки на день його звільнення статтею 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №889-VIII) не було передбачено виплати вихідної допомоги у випадку ліквідації підприємства, установи, організації, тому необхідно застосовувати положення КЗпП України, а саме статтю 44 цього Кодексу, якою передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 зазначеного Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 тривалий час перебував у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області.

4. Наказом Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 23 грудня 2019 року №1518/2 «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, ОСОБА_1 звільнено 26 грудня 2019 року з посади заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

5. Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області не виплачено позивачу вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку.

6. Не погоджуючись цим, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

7. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 грошову (вихідну) допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати, а саме: 16439,33 грн.

8. Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оскільки позивача звільнено на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII у разі ліквідації державного органу і спеціальним законодавством (на час виникнення спірних відносин) не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників за цією підставою, тому до спірних правовідносин належить застосовувати приписи КЗпП України, у зв`язку з чим позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

ІV. Провадження в суді касаційної інстанції

9. 30 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року і на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року.

10. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.

11. У касаційній скарзі скаржник, не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, просить їх скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

12. Скаржник посилається на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року №117-IX (далі - Закон №117-IX), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, до статті 87 Закону №889-VIII внесено відповідні зміни, згідно з якими вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати виплачується державному службовцю у разі його звільнення виключно з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII. Одночасно, у разі звільнення державного службовця у зв`язку з ліквідацією державного органу (пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII) не передбачено виплати вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.

13. Скаржник зауважив, що норми КЗпП України поширюються лише на трудові відносини державних службовців у частині, не врегульованій нормами спеціального Закону, яким є Закон №889-VIII. Водночас питання виплати вихідної допомоги при звільненні цим Законом врегульовані. Отже, спеціальним нормативно-правовим актом не передбачено право звільненого працівника за пунктом 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII на вихідну допомогу.

14. Скаржник уважає, що зазначені положення ще не були предметом розгляду у Верховному Суді, а тому наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права, яка міститься, зокрема у статті 87 Закону №889-VIII, стосовно виплати вихідної допомоги у подібних правовідносинах.

15. Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

16. Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

V. Джерела права та акти їхнього застосування

17. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон №889-VIII.

19. За приписами статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

20. Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

21. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 3 Закону №889-VIII дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема інших державних органів.

22. Частинами першою-третьою статті 5 Закону №889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

23. Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону №889-VIII, відповідно до пункту 4 частини першої якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

24. Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

25. Частиною четвертою статті 87 Закону №889-VIII передбачено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

26. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

27. Згідно з частиною четвертою статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

28. Статтею 44 КЗпП України встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

VI. Позиція Верховного Суду

29. Спірним питанням у цій справі є застосування норм статті 87 Закону №889-VIII в частині виплати вихідної допомоги державному службовцю у зв`язку з припиненням ним державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на підставі пункту 1-1 частини першої цієї статті (ліквідація державного органу).

30. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій щодо поширення на позивача приписів пункту 1 частини першої статті 40 та статті 44 КЗпП України в частині гарантій на отримання вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з ліквідацією органу.

31. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги, Суд виходить з такого.

32. До внесення змін Законом №117-IX (тобто до 25 вересня 2019 року) підстава звільнення - у зв`язку з ліквідацією державного органу - була зазначена у пункті 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII і, таким чином, на звільнення з цієї підстави поширювалося положення частини четвертої цієї статті щодо виплати вихідної допомоги.

33. Законом №117-IX зазначена підстава звільнення була виокремлена в окремий пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, однак у частину четверту цієї статті відповідні зміни не вносилися.

34. Проте вже Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року №44-IX, який набрав чинності 13 лютого 2020 року (тобто через 5 місяців), частина четверта статті 87 Закону №889-VIII була доповнена вказівкою на пункт 1-1.

35. Отож у період з 25 вересня 2019 року по 13 лютого 2020 року нормами частини четвертої статті 87 Закону №889-VIII не було врегульовано питання виплати вихідної допомоги державним службовцям, державна служба яких припинялася у зв`язку з ліквідацією державного органу на підставі пункту 1-1 частини першої Закону №889-VIII.

36. Водночас для державних службовців, які звільнялися зі служби у зв`язку з ліквідацією державного органу до 25 вересня 2019 року, право отримання вихідної допомоги існувало (і продовжує існувати з 13 лютого 2020 року).

37. Суд наголошує, що часті зміни законодавства перешкоджають належному забезпеченню дотримання принципу верховенства права та правової визначеності. Як указав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 травня 2018 року №5-р/2018, «особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб».

38. Конституційний Суд України у Рішенні від 16 жовтня 2007 року №8-рп/2007 указав, що «державна служба та служба в органах місцевого самоврядування є одним з видів трудової діяльності громадян». Тому отримання вихідної допомоги при звільненні слід розглядати не лише як майнове право, але також і як складову трудових прав особи.

39. Відповідно до сформованої Верховним Судом правової позиції у подібних правовідносинах, викладеної у постановах від 28 грудня 2020 року в справі №440/630/20, від 28 січня 2021 року в справі №440/1613/20, від 04 лютого 2021 року в справі №440/181/20, від 25 лютого 2021 року в справі №440/376/20, від 22 квітня 2021 року в справах №440/297/20, №440/704/20, №440/1402/20, №440/470/20, від 12 липня 2021 року в справі №440/2117/20, виходячи із принципу верховенства Конституції України і прямої дії її норм (складових принципу верховенства права; стаття 8 Конституції України) до цих правовідносин у спірний період обґрунтованим є застосування загального регулювання трудових відносин, що здійснюється КЗпП України.

40. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що до спірних правовідносин належало застосовувати загальні положення трудового законодавства, передбачені КЗпП України, щодо гарантії права на виплату вихідної допомоги при звільненні позивача у зв`язку з ліквідацією державного органу (стаття 44 КЗпП України).

41. Суд також звертає увагу на те, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

42. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

43. Таким чином, у день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави відповідач-2 повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, зокрема і вихідної допомоги.

44. З огляду на це Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у ОСОБА_1 права на отримання вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку на підставі статті 44 КЗпП України, що є підставою для задоволення його позовних вимог.

45. Наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених ними обставин справи.

46. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

47. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

48. За таких обставин Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

49. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

50. Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

51. Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області залишити без задоволення.

52. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

53. Судові витрати не розподіляються.

54. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко