Справа № 400/5451/21
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 400/5451/21

адміністративне провадження № К/990/9482/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу Южноукраїнської міської ради Миколаївської області

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року

у справі №400/5451/21

за позовом ОСОБА_1

до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка Валерія Васильовича

про визнання протиправним та скасування пункту рішення, розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №400/5451/21.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №400/5451/21 між суддями від 15 квітня 2022 року визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Калашнікова О.В., судді Білак М.В., Губська О.А.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження, Верховним Судом встановлено наступне.

14 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка В.В., в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1.2.5. рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 18 березня 2021 року №257 Про внесення змін до структури та чисельності виконавчих органів ради в частині ліквідувати з дотриманням законодавства України про працю з 01 червня 2021 року відділ правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету загальною чисельністю 3 штатні одиниці ;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 01 липня 2021 року № 260/06-04 Про звільнення начальника відділу правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету з 02.07.2021р.;

- стягнути з виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.07.2021 по дату винесення судового рішення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування протиправним та скасувати розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 01 липня 2021 року № 260/06-04, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.

Ухвалено у цій частині нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 01.07.2021 № 260/06-04.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету з 02 липня 2021 року.

Стягнуто з Южноукраїнської міської ради ( ) та її виконавчого комітету ( ) солідарно на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 152 659 (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень 08 копійок.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року - залишено без змін.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

У цій справі, суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Скаржник зазначає, що з метою забезпечення доступу до правосуддя, правильного застосування норм матеріального права судами України, встановлення дійсних обставин справи, виправлення судової помилки, формування єдиної правовзастосовчої судової практики, відповідач просить відкрити касаційне провадження за цією касаційною скаргою.

У даному випадку слід зазначити, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Однак скаржником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

У касаційній скарзі не наведено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України, Верховний Суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №400/5451/21 за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка Валерія Васильовича про визнання протиправним та скасування пункту рішення, розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіО.В. Калашнікова М.В. Білак О.А. Губська