Справа № 580/6196/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року справа № 580/6196/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплаті компенсації за неотримане речове майно) за період з 11.06.2021 по 28.07.2021 (з моменту виникнення спору, а саме: неповного розрахунку при звільненні до фактичного розрахунку);

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплаті компенсації за неотримане речове майно) за період з 11.06.2021 по 28.07.2021 з моменту виникнення спору, а саме: неповного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, 47 днів, виходячи з розрахунку 444 грн. 13 коп. в день у розмірі 20 874 грн. 11 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив військову службу у Збройних Силах України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №135 від 11.06.2021 був виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. На день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем усіх розрахунків, зокрема, не виплатив грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно. 23.06.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в повному обсязі. Відповідач листом №1588/39/1086 від 16.07.2021 повідомив позивача, що виплату компенсації за не отримане речове майно буде здійснено після надходження відповідних кошторисних призначень. Відповідач 28.07.2021 провів з позивачем розрахунок щодо компенсації за не отримане речове майно. З посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. 20.09.2021 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів щодо оплати праці не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо). Компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, тому на суму належної компенсації не поширюються норми ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця. Позивач звернувся з рапортом щодо виплати компенсації за не отримане речове майно лише 11.06.2021 (день звільнення позивача), чим унеможливив своєчасне замовлення коштів відповідачем. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 25.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №135 від 11.06.2021 був виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 11.06.2021.

У день звільнення 11.06.2021 позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо виплати компенсації за речове майно за період проходження військової служби у зв`язку із звільненням з лав Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №135 від 11.06.2021 вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно, що належить до видачі при звільненні у запас у сумі 77 433 грн. 40 коп.

З виписки із карткового рахунку позивача № НОМЕР_2 вбачається, що позивачу 28.07.2021 було виплачено компенсацію за не отримане речове майно у сумі 77 433 грн. 40 коп.

Вважаючи, що має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2233-Х11 (далі Закон №2233-Х11) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язані із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Ч. 4 ст. 17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

На виконання вказаної норми прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-Х11 (далі Закон №2011-Х11).

Ч. 1 ст. 9 Закону №Х11 передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 вказаної статті).

Згідно ч. 4 вказаної статті грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства

оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві

юстиції України від 26..06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок №260).

Пунктом 1 розділу ХХХ1 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

В такому ж порядку здійснюється виплата компенсації за невикористані щорічну та додаткову відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Проте ні Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, ні іншими нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

У постанові від 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17 Верховний Суд зробив висновок, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому належить застосовувати норми КЗпП.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі N 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Частина перша статті 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Верховний Суд у пунктах 53-55 постанови від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 вказував на те, що законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП, а застосування передбаченої статтею 117 КЗпП відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008.

Також у постанові від 27 січня 2021 року у справі №340/680/20 Верховний Суд звертав увагу на те, що відсутність відповідного рапорту військовослужбовця, поданого під час проходження служби, виключає правові підстави для виплати військовою частиною грошової компенсації за неотримане речове майно під час звільнення й не тягне настання для неї відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП (пункти 58-61).

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.11.2021 у справі №120/313/20-а.

Судом встановлено, що позивач наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №135 від 11.06.2021 був виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 11.06.2021.

При цьому, із рапортом щодо виплати компенсації за речове майно позивач звернувся 11.06.2021, тобто у день звільнення зі служби.

Таким чином, позивач штучно створив передумови для неможливості здійснення відповідачем своєчасного розрахунку щодо виплати компенсації за речове майно.

Оскільки відповідач був позбавлений можливості своєчасного здійснення розрахунку щодо виплати компенсації за речове майно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки вина відповідача у несвоєчасному (на день звільнення позивача зі служби) розрахунку за речове майно відсутня.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО