Справа № 300/804/22
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" квітня 2022 р. справа № 300/804/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитин Н.М.,
при секретарі судового засідання Шпак М.М.,
за участю: позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожнятівського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними дій та скасування постанов про стягнення про стягнення виконавчого збору і накладення штрафу, -
ВСТАНОВИВ:
07.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду зі скаргою до Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі старшого державного виконавця Волошука Василя Михайловича, згідно якої просить суд:
- визнати незаконними дії старшого державного виконавця Рожнятівського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Волощука Василя Михайловича та постановлену ним постанову про накладення штрафу від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991 за вчинення перешкод у вселенні стягувана, невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця розмір штрафу - 1700,00 грн;
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Рожнятівського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Волощука Василя Михайловича та постановлену ним постанову про стягнення виконавчого збору від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991 в розмірі - 9446,00 грн;
- зупинити дію постанови про накладення штрафу від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991;
- зупинити дію постанови про стягнення виконавчого збору від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991;
- скасувати постанову про накладення штрафу від 04.08.2021 У виконавчому провадженні ВП № 61293991;
- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
07.03.2022 представником позивача зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто шляхом подання заяви на усунення недоліків позовної заяви, у зв`язку чим ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження згідно із правилами, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання на 24.03.2022 о 10:30 та витребувано у відповідача копії матеріалів виконавчого провадження № 61293991(а.с.66-67).
Позовні вимоги звернуті до Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) обґрунтовані тим, що 04.08.2021 старшим державним виконавцем Рожнятівського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано-Франківськ) Волощуком В.М. протиправно винесено постанови про стягнення виконавчого збору з нього у розмірі 9446,00 грн та про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. Позивач вказує на те, що постанова про стягнення виконавчого збору в порушення ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» не винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Так, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61293991 було постановлено 17.02.2020, то й постанова про стягнення виконавчого збору повинна бути постановлена цього ж дня а не 04.08.2021, що свідчить про порушення строків її винесення.
Щодо постанови про накладення штрафу за вчинення перешкод у вселенні стягувача, то позивач звертає увагу суду на те, що згідно виконавчого листа виданого Рожнятівським районним судом по справі 350/566/17, який звернутий до примусового виконання ВП № 61293991, вирішено вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Втім, повідомлення про виконання рішення суду 14.07.2020 позивач отримав тільки 16.07.2020, що свідчить про порушення абзацу 3 ч. 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, позивач не був готовий до виконання рішення суду про вселення колишньої дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 14.07.2020. Також позивач звертає увагу на те, що будинок належить йому на праві приватної власності та в ньому він проживає разом із своєю матір`ю, тому примусове вселення його колишньої дружини може завдати йому та його матері фізичної і моральної шкоди.
ОСОБА_4 звернув увагу суду на те, що має намір виконати рішення суду Рожнятівського районного суду по справі 350/566/17 добровільно, однак на разі таке є неможливим з огляду на перебування на розгляді суді справ щодо визнання осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житлом та про несумісність спільного проживання. З огляду на наведене вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом:
- визнання незаконними дії старшого державного виконавця Рожнятівського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Волощука Василя Михайловича та постановлену ним постанову про накладення штрафу від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991 за вчинення перешкод у вселенні стягувана, невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця розмір штрафу - 1700,00 грн;
- визнання протиправними дії старшого державного виконавця Рожнятівського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Волощука Василя Михайловича та постановлену ним постанову про стягнення виконавчого збору від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991 в розмірі - 9446,00 грн;
- скасування постанови про накладення штрафу від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991;
- скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 04.08.2021 у виконавчому провадженні ВП № 61293991.
Судове засідання призначене на 24.03.2022 не відбулося у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення сторін про дату та час проведення судового засідання.
08.09.2021 відповідач надав суду витребовувані судом копії матеріалів ВП № 61293991. Водночас, відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити, з огляду на те, що оскаржувані постанови винесено законно та відповідно до вимог ст.ст. 26, 67 Закону України Про виконавче провадження. Так, у зв`язку із звільненням головного державного виконавця Гулянич О.М., який відкрив виконавче провадження № 61293991, останнє було передано старшому державному виконавцю Волощуку В.М., який 04.08.2021 виніс постанову про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 9446,00 грн відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу підставно керувався п. 4 ч. 67 Закону України «Про виконавче провадження» з врахуванням наявної у матеріалах виконавчого провадження № 61293991 акту державного виконавця Гулянич М.О. від 14.07.2022(а.с.97-99).
05.04.2022 у судовому засіданні оголошено перерву з метою забезпечення права відповідача на вручення відповіді на відзив та права подання заперечення.
В судовому засіданні 19.04.2022 позивач заявлені вимоги підтримав з мотивів наведених у позовній заяві. Додатково звернув увагу суду на те, що про примусове виконання рішення суду державний виконавець повинен був його повідомити за 10 днів до примусового вселення, однак повідомлення державного виконавця про таке вселення 14.07.2021 ним було отримано тільки 16.07.2021, що перешкодило йому підготувались до такого. Просив задоволити позов.
Представник відповідача в судове засідання не прибув попередньо направивши електронною поштою клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, щодо задоволення позову заперечив(а.с.138).
Дослідивши подані суду письмові докази, заслухавши пояснення позивача, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи наступне.
Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.
Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Судом встановлено, що 17.02.2020 ОСОБА_2 звернулася до начальника Рожнятівського РВ ДВС Слюсаренка О.Є. із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 350/566/17 від 11.07.2017 виданого Рожнятівським районним судом (а.с.100-101).
Цього ж дня, головним державним виконавцем Рожнятівського районного відділу ДВс Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) Гулянич О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61293991 про примусове виконання виконавчого листа № 350/566/17 виданого 06.08.2019 Рожнятівським районним судом щодо вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Цією постановою вказано боржнику - ОСОБА_1 про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів(а.с. 103).
04.04.2017 старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кафарським О.В. направлено запит до територіального сервісного центру 2641, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франквській області та Управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником ОСОБА_5 (а.с. 108-109).
02.03.2020 начальнику Рожнятівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ) подано заяву ОСОБА_6 про вибуття її за кордон(а.с. 104).
В подальшому, до органу державної виконавчої служби надійшла ухвала Рожнятівського районного суду від 03.03.2020 про прийняття до розгляду скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2020 року по справі №350/566/17(а.с. 105).
09.07.2020, у зв`язку з тим що боржник не виконав рішення суду, головним державним виконавцем призначено на 14.07.2020 о 11:00 год примусове виконання рішення суду у відповідності до ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, примусове вселення, про що направлено сторонам виконавчого провадження до відома відповідне письмове повідомлення № 19.9-27/8977(а.с. 107).
14.07.2020 старшим державним виконавцем Гулянич О.М., відповідно до ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження», складено акт державного виконавця, про те що боржником рішення суду самостійно не виконано, а при спробі примусового вселення боржник ОСОБА_1 чинить перешкоди та погрожує завдати шкоди здоров`ю та життю учасників виконавчого провадження та не допускає до дверей житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний акт складено у присутності працівників поліції, при цьому від підпису такого акту боржник відмовився, що підтвердив у судовому засіданні ОСОБА_1 (а.с. 108).
Відповідно до ухвали Рожнятівського районного суду від 05.10.2020 № 350/566/17 у відповідача було витребувано матеріали виконавчого провадження ВП № 61293991(а.с. 111).
У зв`язку із звільненням старшого державного виконавця ОСОБА_7 виконавче провадження передано старшому державному виконавцю Волощуку В.М.
04.08.2021 старшим державним виконавцем Волощук В.М. на підставі п.6 ч.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_8 виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн(а.с. 113).
Цього ж дня, старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_8 штрафу у розмірі 1700,00 грн. за невиконання останнім судового рішення, а згідно акта державного виконавця Гулянич О.М. від 14.07.2020 року такий чинить перешкоди у вселенні стягувача (а.с. 112).
Не погодившись з правомірністю постанов про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу від 04.08.2021, позивач звернуся до суду з цим адміністративним позовом.
Суд, у відповідності до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом який регулює спірні відносини, є Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) .
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ до виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону належать такі рішення, як виконавчі листів та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частина перша статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів .
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Частиною п`ятою та статті 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Умови стягнення виконавчого збору врегульовані статтею 27 Закону №1404-VІІІ.
Так, відповідно до частини першої вказаної статті виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя статті 27 Закону №1404-VІІІ).
В частині четвертій статті 27 Закону №1404-VІІІ закріплено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Як свідчать матеріали справи, постанова про відкриття провадження № 61293991 постановлена старшим державним виконавцем Гулянич О.М. 17.02.2020 та одночасно не винесена постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 . Натомість така постанова про стягнення 9446,00 грн виконавчого збору була постановлена іншим старшим державним виконавцем Волощуком В.М. після передачі йому таких матеріалів виконавчого провадження.
Відтак, суд констатує, що відповідачем порушено ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в частині строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки таку постановлено 04.08.2021 замість 17.02.2020. Втім, вказана обставина не може слугувати єдиною підставою до скасування такої постанови. Також, позивачем не доведено суду порушення його прав у зв`язку із затримкою постановлення постанови про стягнення виконавчого збору. При цьому, суд звертає увагу що розмір виконавчого збору визначено відповідачем вірно, з врахуванням двох мінімальних розмірів заробітної плати станом на дату відкриття виконавчого провадження (17.02.2020). Так, суд вказує на те, що вимогами Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата складає 4723,00 грн., тобто розмір виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру боржником - фізичною особою становить 9 446,00 грн. (4 723,00 грн.*2). Також, судом не встановлено наявності обставин, за яких позивач не мав сплачувати виконавчий збір згідно ч.5, 9 ст.27 вказаного Закону.
Так, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.
При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Разом з тим, саме по собі порушення вимог закону рішенням суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідним рішенням.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Таким чином, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 504/4148/16-а.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Під час судового розгляду спору позивач належними засобами доказування не підтвердив, що порушенням строку винесення постанови про стягнення виконавчого збору порушено його персоніфіковані суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси, не навів, в чому безпосередньо полягає порушення його прав та які конкретні негативні наслідки настали безпосередньо для позивача внаслідок прийняття оскаржуваної постанови не у встановлений строк.
Щодо доводів позивача про протиправність та скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду та вчинення перешкод у вселенні стягувача, суд зазначає наступне.
Так, згідно з частинами 1 та 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Стаття 67 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює порядок виконання рішення про вселення стягувача.
Державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово.
Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.
Відповідно до частини 3 цієї статті державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.
Відповідно до листа заступника директора департаменту розвитку мережі та клієнтської підтримки АТ «Укрпошта» адресованого годованцю Б.М. вказане відправлення вручене останньому 16.07.2020(а.с.18)
Відтак, суд вказує на те, що державним виконавцем було направлено боржнику повідомлення про примусове вселення № 19.9-27/8977 09.07.2020, однак вручено останньому у відділенні АТ «Укрпошта» тільки 16.07.2020, що не свідчить про порушення відповідачем ч. 3 ст. 67 Закону, з огляду на виконання державним виконавцем обов`язку про надіслання боржнику повідомлення за достовірною адресою.
Водночас, суд зазначає, що наявні матеріали виконавчого провадження підтверджують факт обізнаності позивача як про відкрите виконавче провадження, так і про вчинювані в його межах виконавчих дій, а також про необхідність виконання рішення суду. Таким підтвердженням, на думку суду, є оскарження боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2020, що підтверджується ухвалою Рожнятівського районного суду від 03.03.2020.
Відтак, твердження позивача про неповідомлення державним виконавцем про вихід за адресою будинку спростовуються наявними матеріалами виконавчого провадження.
У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції (частина 4 статті 67).
Згідно частини 5 статті 67 Закону про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.
Частиною 1 статті 75 вказаного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
З аналізу норм слідує, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.
При цьому, поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Так, з наявних матеріалів виконавчого провадження №61293991 вбачається, що 14.07.2020 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що рішення суду боржником не виконано; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вселено в житловий будинок у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_1 чинить перешкоди, а саме, погрожує завдати шкоди життю та здоров`ю стягувачки та не допускає до вхідних дверей.
Вказаний акт від 14 липня 2020 року підписано стягувачем та працівниками поліції, боржник відмовився від підписання такого (а.с. 108).
З наведених положень статті 75 ЗУ «Про виконавче провадження» випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Отже, така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин в строк, встановлений державним виконавцем.
Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. В зв`язку із чим, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин його невиконання не може бути підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» .
Однак, станом на дату прийняття оскаржуваної постанови від 04 серпня 2021 року рішення суду боржником не виконано та не надано ні державному виконавцю, ні до суду доказів наявності поважних причин, які унеможливлюють виконання судового рішення, натомість державним виконавцем зафіксовано факт вчинення перешкод боржником у виконанні рішення суду.
За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність вказаної постанови про накладення штрафу та відсутність підстав для її скасування в судовому порядку.
Щодо посилання сторони позивача на факт повторності виконання рішення 25.08.2021, яке не відбулося, то суд звертає увагу позивача, що такі дії відповідача не предметом оскарження а також не були покладені в основу оскаржуваних постанов від 04.08.2021.
З огляду на викладене, суд вважає, що постанови відповідача від 04.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 9446,00 грн та накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн в межах виконавчого провадження № 61293991 є правомірними та не підлягають скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішення вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня отримання повного тексту судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 );

відповідач - Рожнятівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (, пл. Єдності, 4, смт. Рожнятів, Івано-Франківська область, 77600).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.

Рішення складене в повному обсязі 22 квітня 2022 р.