Справа № 320/5086/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року м.Київ № 320/5086/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними дії та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ № 290 від 05.02.2020;

визнати протиправними дії з проведення позапланової невиїзної документальної перевірки на підставі наказу 290 від 05.02.2020.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження).

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ про проведення перевірки було отримано представником в той час коли позивач перебувала за межами території України, крім того позивач запитів від податкового органу не отримувала. Також позивач вказує, що спірний наказ не містить посилань на фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки.

На думку позивача дії з проведення позапланової невиїзної документальної перевірки на підставі спірного наказу, а також сам наказ є протиправними та необґрунтованими, що є підставою для його скасування.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Крім того відповідач просить суд розглядати справу за викликом учасників справи, однак суд вважає дане клопотання не обґрунтованим, оскільки дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є незначної складності і будь-яких вагомих підстав для її розгляду в судовому засіданні відповідач не зазначив.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, 78.1.2, 78.1.13 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковим органом було видано наказ № 290 від 05.02.2020 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 25.02.2020 тривалістю 5 робочих днів, перевірку провести за період діяльності з 01.01.2012 по 31.12.2018 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Положеннями ст. 7 ПК України встановлено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1, ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою, відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених ПК України.

Порядок проведення контролюючими органами документальних позапланових перевірок та підстави для їх призначення врегульовано ст. 78 ПК України, а саме:

п.п. 78.1.1. п. 78.1 ст. 78 ПК України передбачає, що перевірка провадиться, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

п.п. 78.1.2. п. 78.1 ст. 78 ПК України передбачає, що перевірка провадиться, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до п. 39.4 ст. 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом.

п.п. 78.1.13. п. 78.1 ст. 78 ПК України передбачає, що перевірка провадиться, у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Статтею 79 ПК України визначено особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Зокрема, п. 79.1 ст. 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених ст. 77 та 78 цього Кодексу.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до п. 79.3 ст. 79 ПК України передбачено, що присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Так, на підставі вищезазначених норм ПК України відповідачем було видано наказ № 290 від 05.02.2020 щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 25.02.2020 тривалістю 5 робочих днів. Перевірку слід провести за період діяльності з 01.01.2012 по 31.12.2018 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна.

Позивач стверджує, що спірний наказ було вручено представнику 12.02.2020, в той час, як позивач перебувала за межали території України та повернулась в Україну лише 13.03.2020, що підтверджується листом з Держприкордонслужби від 03.04.2020, однак суд не погоджується з цим, оскільки Головним управлінням ДПС у Київській області 06.02.2020 було направлено копію наказу від 05.02.2020 № 290 про проведення документальної позапланової перевірки та письмове повідомлення від 05.02.2020 № 87/10-36-33-04 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№ 915) ОСОБА_1 за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 .

Зазначений наказ від 05.02.2020 № 290 та повідомлення від 05.02.2020 № 87/10-36-33-04 були вручені отримувачу особисто 12.02.2020, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту ukrposhta.ua, яка наявна в матеріалах справи.

Водночас, якщо фактично дане поштове повідомлення було отримано представником позивача, це не є підставою вважати його врученим не належним чином.

Таким чином позивач була повідомлена до початку перевірки (25.02.2020) про наявність наказу від 05.02.2020 №290 та повідомлення від 05.02.2020 № 87/10-36-33-04.

За умови надсилання кореспонденції за податковою адресою платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення до початку перевірки податковим органом слід вважати таким, що виконав вимоги п. 79.2 ст. 79 ПК України.

Разом з тим, не отримання платником відповідного листа може ставитися у провину податковому органу лише у випадку, якщо таке не отримання настало з вини податкового органу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 № 804/2491/15.

Щодо підстав на яких було винесено наказ від 05.02.2020 № 290, суд зазначає наступне.

Пунктом 78.4 ст.78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

В свою чергу підстави на яких виносить наказ визначаються п. 78.1 ст.78 ПК України.

Як вбачається з спірного наказу його винесено на підставах п.п. 78.1.1, 78.1.2, 78.1.13 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Зі змісту зазначених норм ПК України вбачається, що ненадання платником податків документально обґрунтованих пояснень на запит контролюючого органу є підставою для проведення позапланової перевірки.

Згідно з абзацом 1 та 2 п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Так, податковим органом було отримано інформацію від СУ ФР ГУ ДФС у Київській області в рамках кримінальних проваджень № 00000013 від 14.05.2018, відповідно до якої встановлено, що фізична особа - платник податків ОСОБА_1 є замовником будівництва багатоквартирних житлових будинків на підставі Декларацій про готовність об`єктів до експлуатації, які належать до III категорії складності, виданих Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області за наступними адресами в

АДРЕСА_3 (декларація № КС09);

АДРЕСА_4 (декларація № КС36).

Також було встановлено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 набувала у власність об`єкти нерухомого майна шляхом їх будівництва, замовником якого вона безпосередньо виступає, після введення об`єктів нерухомості (багатоквартирних будинків) в експлуатацію на підставі внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державними реєстраторами та приватними нотаріусами.

У подальшому, ОСОБА_1 реалізовувались об`єкти нерухомого майна на підставі договорів купівлі-продажу, які посвідчувались нотаріально.

Разом з тим встановлено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 , здійснювала будівництво багатоквартирних житлових будинків за видом діяльності 41.10 «Організація будівництва будівель» та систематичний продаж нерухомого майна (квартир) за видом діяльності 68.10 «Купівля та продаж власного нерухомого майна».

З метою отримання інформації та її документального підтвердження щодо отриманих доходів та понесених витрат господарської діяльності пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , направлено письмовий запит від 15.02.2019 № 3982/к/10-36-13-03.

Разом з тим у повідомленні про проведення перевірки від 05.02.2020 № 87/10-36-33-04 є посилання на п. 85.2 ст.85 ПК України, яким передбачено, що платник зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абз. 2 п. 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності».

Водночас, станом на дату складання акту перевірки, позивачем будь-які документи, необхідні для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки до Головного управління ДПС у Київській області надано не було.

Також контролюючим органом було встановлено, що ОСОБА_1 за період 2012-2018 роки здійснювала господарську діяльність, особливості оподаткування доходів від здійснення якої встановлено ст. 177 ПК України.

Перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларацій встановлено неподання ОСОБА_1 декларацій про майновий стан і доходи за 2013 - 2018 роки.

Крім того, суд звертає увагу на п.п. 78.1.13. п. 78.1 ст. 78 ПК України де передбачано, що перевірка провадиться, у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок не укладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрацій Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

З огляду на те, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 набувала у власність об`єкти нерухомого майна шляхом їх будівництва, замовником якого вона безпосередньо виступає, після введення об`єктів нерухомості (багатоквартирних будинків) в експлуатацію на підставі внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державними реєстраторами та приватними нотаріусами.

Разом з тим, у зв`язку з подальшою реалізацією ОСОБА_1 власних об`єктів нерухомого майна в якості фізичної особи на підставі договорів купівлі-продажу, які посвідчувались нотаріально за видом діяльності 68.10 «Купівля та продаж власного нерухомого майна», зазначені операції були спрямовані на отримання прибутку.

Тобто ОСОБА_1 за період 2012-2018 роки здійснювала господарську діяльність, особливості оподаткування доходів від здійснення якої встановлено ст. 177 ПК України, із врахуванням виявлених порушень.

Від так, суд приходить до висновку, що спірний наказ № 290 було прийнято у належності до закону та правомірно застосовано підстави визначені п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1, 78.1.2, 78.1.13 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1, п. 79.2 ст. 79 ПК України для винесення цього наказу.

Щодо посилань позивача про відсутність будь яких документів щодо діяльності за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, оскільки строк зберігання таких документів сплив у 2018 році, суд зазначає.

Склад і строки зберігання первинних документів визначені у наказі Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 (далі - Наказ № 578/5).

Пунктом 1.4 Наказу № 578/5 визначено, що цей перелік може використовуватись також фізичними особами - підприємцями.

Згідно з Наказом № 578/5 строк зберігання первинних і бухгалтерських документів становить три роки за умови завершення перевірки контролюючим органом з питань дотримання податкового законодавства.

Документи, які місять інформацію про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу, зберігаються п`ять років.

Однак суд звертає увагу, що позивачем не надано акт на знищення первинних документів за період з 01.10.2012 по 31.12.2014.

Таким чином суд вважає посилання позивача безпідставними та такими, що є необґрунтованими.

Щодо тверджень позивача про недотримання контролюючим органом строків проведення перевірки, а саме в межах 1095 днів, суд вказує таке.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Разом з тим, п.п. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці 1 п. 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

В свою чергу контролюючим органом було встановлено, що ОСОБА_1 за період 2012-2018 роки здійснювала господарську діяльність, особливості оподаткування доходів від здійснення якої встановлено ст. 177 ПК України.

Оскільки ОСОБА_1 декларацій про майновий стан і доходи за період господарської діяльності 2013 - 2018 роки подані не були, контролюючий орган був в праві посилатись на п.п. 102.2 ст. 102 ПК України.

Водночас, суд звертає увагу, що факт не подання такої податкової декларації позивач не заперечується.

Крім того, суд звертає увагу на практику розгляду аналогічних справ, а саме постанову Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, де зазначено, що у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Як встановлено судом, контролюючим органом було прийнято ряд податкових повідомлень рішень за результатом проведення перевірки на підставі наказу № 290 від 05.02.2020, які наразі оскаржуються в судовому порядку (справа № 320/5090/20).

Таким чином, суд вважає, що спірний наказ як акт індивідуальної дії реалізовано, оскільки перевірка відбулась та за наслідками було прийнято податкові повідомлення рішення.

Водночас, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач як суб`єкти владних повноважень довів суду правомірність прийнятих спірного наказу від 05.02.2020 № 290 та дій щодо проведення перевірки, у зв`язку з чим вважає за можливе у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.