Справа № 160/15085/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/15085/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р. (суддя Олійник В.М.) в справі № 160/15085/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно із застосування місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року; зобов`язання нарахувати і виплати індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. включно із застосування місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 р. в сумі 85 927,84 грн. із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. № 44; визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 16.05.2021 р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4004,87 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078; зобов`язання нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4004,87 грн. за період з 01.03.2018 р. по 16.05.2021 р. включно в сумі 154 659,80 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 16.05.2021 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 16.05.2021 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній сказі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у визначенні базового місяця січня 2008 року для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. та виплати щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4004,87 грн. за період з 01.03.2018 р. по 16.05.2021 р. включно, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що нарахування індексації грошового забезпечення, визначення базового місяця та суми такого нарахування належить до дискреційних повноважень відповідача.

Враховуючи, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008 р., затверджено схеми посадових окладів, вважає, що саме січень 2008 року є місяцем підвищення посадових окладів, а тому базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення.

Крім того, 01.03.2018 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704, якою підвищено посадові оклади військовослужбовців. Грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року складає 8406,20 грн.. за березень 2018 р. 8864,48 грн., тобто дохід позивача збільшився на 458,28 грн., тому враховуючи пункти 4, 5 Порядку № 1078, сума індексації у березні 2018 року має розраховуватися як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу, та має складати 4004,87 грн., яка є щомісячною фіксованою індексацією з березня 2018 року по 16.05.2021 р.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, адже позивача виключено зі списків особового складу військової частини 17.05.2021 р., а позивач з цим позовом звернувся до суду у серпні 2021 р., тобто з пропуском строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Також вказує на неврахування судом першої інстанції, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Посилається на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/7939 від 21.11.2018 р. Крім того, вказує на помилковість застосування судом першої інстанції законодавства, що регулює оплату праці, оскільки на військовослужбовців, які проходять військову службу, трудове законодавство не поширюється.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 30 вересня 2016 року).

Позивач по 16.05.2021 проходив військову службу.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частина НОМЕР_1 від 17.05.2021 року №102 прапорщика ОСОБА_1 , командира відділення спеціального зв`язку взводу зв`язку військової частини НОМЕР_3 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 квітня 2021 року №10-РС на підставі пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 16.05.2021 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Марківського об`єднаного районного ТЦК та СП Луганської області.

Відповідно до наказу №102 від 17 травня 2021 року з позивачем проведено розрахунок із виплатою всіх видів грошового забезпечення.

Вважаючи, що відповідачем не в повному обсязі нараховувалось грошове забезпечення, а саме без індексації, позивач 27 травня 2021 року звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (з 01.12.2015 по 28.02.2018), провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 по 17.05.2021.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 25 червня 2021 року №225/56/643/фс позивачу повідомлено про те, що нарахування та виплата індексації в період з 17.06.2016 року по 28.02.2018 року відповідачем проводилось відповідно до вимог телеграми Департаменту фінансів №248/1485 від 26.03.2018 р. та згідно з Порядком від 17.07.2003 р. №1078. Відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики від 16.04.2015 №10685/0/14-15/10 для виплати індексації в січні 2016 - лютому 2018 фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалось. Відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком не передбачений. Стосовно індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2018 по 17.05.2021 року у військовій частині позивачу було її нараховано і перераховано на картку.

Суд першої інстанції вважав, що оскільки індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті, а відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення не може впливати на зміст та обсяг права позивача на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача, то позивач має право на виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 16.05.2021 року.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що визначення базового місяця належить до виключної компетентності відповідача і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації та здійснення його розрахунку, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог в частині застосування базового місяця березня 2008 року для індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., а також фіксованого розміру індексації за період з 01.03.2018 по 16.05.2021.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.10.2013 р. по 16.05.2021 р. проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_3 , був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .

Позивач звільнений з військової служби з 16.05.2021 р.

Наказом № 102 (по стройовій частині) від 17.05.2021 р. військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини.

Позивач 27.05.2021 р. звернувся до військової частини НОМЕР_1 з питання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., а також проведення перерахунку та доплати індексації грошового забезпечення (враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року) за період з 01.03.2018 р. по 17.05.2021 р.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2021 р. №225/56/643/фс позивачу повідомлено про необґрунтованість вимог.

Судом встановлено, що в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. позивачу не здійснювалось нарахування та виплата індексації грошового забезпечення. З березня 2018 р. по травень 2021 р. індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення базового місяця січень 2008 року (до грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р.), а також фіксованої суми індексації в розмірі з 4004,87 грн. (до грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 16.05.2021 р.).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом статті 4 Закону № 1282-XII в чинній редакції індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р. (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто індексація грошового забезпечення у випадках, передбачених законом, має бути обов`язково нарахована та виплачена.

Фактично єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення стало неналежне фінансування відповідача.

Разом з тим, відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Отже, суд визнає посилання відповідача на п. 6 Порядку № 1078, у якому визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів на відповідний рік, як на підтвердження правомірності своїх дій по не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, необґрунтованими, оскільки невиплата індексації є обмеженням права позивача на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.

При цьому судом враховано практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, суд зазначає, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 р. у справі №750/5074/17.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення позивача в період з січня 2016 року по лютий 2019 року (включно) не проведена, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період та наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.

При цьому суд визнає помилковими доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, адже про порушення права на індексацію грошового забезпечення позивач дізнався з листа відповідача від 25.06.2021 р., після чого відбулось звернення до суду в межах строку, встановленого статтею 122 КАС України.

Надаючи оцінку доводам відповідача про неврахування судом першої інстанції роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/7939 від 21.11.2018 р., суд вказує на те, що ці роз`яснення не є нормативно-правовим актом.

Посилання відповідача на помилковість застосування судом першої інстанції законодавства, що регулює оплату праці, оскільки на військовослужбовців, які проходять військову службу, трудове законодавство не поширюється, є незмістовними, оскільки судом першої інстанції застосовано законодавство, яке регулює спірні правовідносини, - Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII та Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р., а не трудове законодавство, як помилково вказує апелянт.

Також суд визнає правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

На час звернення позивача до суду з цим позовом порушеним вважається право позивача саме на отримання індексації грошового забезпечення.

Вище судом встановлено, що відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.20218 р., відповідно, на час звернення до суду між позивачем та відповідачем не існувало спору щодо розміру індексації, а також стосовно застосування базового місяця при обчисленні індексації.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене право.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Оскільки у спірному періоді відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення позивача, при звільненні позивача зі служби не виплачено індексацію, відсутній між сторонами спір про розмір такої індексації, а також про застосування показників базового періоду під час індексації грошового забезпечення, тому судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Суд також погоджує висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог у частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 16.05.2021 р.

За позицією позивача, в цьому періоді відповідач повинен був нараховувати та виплачувати фіксовану індексацію відповідно до абзаців 4, 6 пункту 4 Порядку № 1078. При цьому апелянта посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах в справах №№ 200/9297/19-а, 816/1728/16.

Абзацами 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 передбачено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Оцінюючи позовні вимоги в частині виплати фіксованої суми індексації, суд звертає увагу, що ані Закон № 1282-XII, ані Порядок № 1078 не містять такого визначення як «фіксована сума індексації».

При цьому в контексті застосування до цих правовідносин пунктів 3 та 5 Порядку № 1078 суд зазначає, що розмір грошового забезпечення позивача в період з березня 2018 року по травень 2021 року значно перевищував прожитковий мінімум.

Доводи позивача з приводу наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення базового місяця проведення індексації та визначення фіксовано суми індексації грошового забезпечення із посиланням на рішення Верховного Суду у справах №200/9297/19-а, №816/1728/16 суд визнає необґрунтованими та зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у справах, які наводить позивач, не викладено висновків щодо застосування норм права, у справі №200/9297/19-а Верховним Судом надавався правовий висновок стосовно ухвали суду апеляційної інстанції про роз`яснення судового рішення.

Так, в адміністративній справі №200/9297/19-а Верховним Судом розглянуто апеляційну скаргу на ухвалу суду апеляційної інстанції про роз`яснення судового рішення, відповідно в ній не викладались висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права.

В адміністративній справі №816/1728/16 Верховним Судом розглянуто справу за позовом фізичної особи-підприємця до управління Держпраці про скасування постанови про накладення штрафу, у зазначеній справі судом касаційної інстанції зроблено висновок по суті конкретного спору, який є відмінним від спору, що становить предмет розгляду у даній справі.

Відтак, висновки Верховного Суду у справах №200/9297/19-а, №816/1728/16, на які посилається позивач, не можуть бути враховані судом під час розгляду цієї справи.

Приведені обставини дають підстави для висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити фіксовану суму індексації грошового забезпечення в розмірі 4004,87 грн. за період з 01.03.2018 р. по 16.05.2021 р. включно в сумі 154 659,80 грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Ухвалою суду від 10.03.2022 р. відповідачу військовій частині НОМЕР_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.

Оскільки цією постановою відмовлено відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишено без змін, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1362 грн.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р. в справі № 160/15085/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 р. в справі № 160/15085/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України, ( Отримувач: ГУК у м. Києві/ м.Київ/22030106, Код отримувача ( код за ЄРДПОУ): 37993783; рахунок отримувача: UA0026001; Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 25.04.2022 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25.04.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко