Справа № 500/7450/21
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7450/21

21 квітня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Шаблій Ю.П., представника позивача - Василишина К.В., представника відповідача - Мудрого О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-ІНВЕСТБУД" до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.09.2021 року №1,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОМ-Інвестбуд" (далі - ТОВ "ТОМ-Інвестбуд", позивач) звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі - ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 30.09.2021, яким збільшено розмір податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість та застосовано штрафну санкцію на загальну суму 1389533,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки при формуванні податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість за спірний період позивачем дотримані вимоги Податкового кодексу України. За твердженням позивача, здійснення господарських операцій між ТОВ "ТОМ-Інвестбуд" та його контрагентом підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку. Водночас, за доводами товариства, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів, а не на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності платника податку і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки.

Ухвалою суду від 08.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.12.2021.

Протокольною ухвалою суду від 20.12.2021 продовжено процесуальний строк для подачі відзиву відповідачу до 31.12.2021 та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 10.01.2022.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов. У наданому відзиві представник відповідача мотивував свою позицію посиланням на доводи, викладені в акті від 10.09.2021 №4158/19-00-07-01/33282104 про результати документальної позапланової виїзної перевірки "ТОМ-Інвестбуд".

Зокрема, представник відповідача зазначив про відсутність документів, що стосується проведених робіт та доказів, що свідчать про перебування представників підрядника на територіях Замовника.

В наданих для перевірки договорах підряду щодо виконання будівельних робіт №79-08-20 від 14.08.2020 та №61-07-20 від 16.07.2020, укладених між ТОВ ТОМ-Інвестбуд та ПП Захід Госпторг на порушення вимог Цивільного Кодексу та Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві відсутня інформація щодо: зобов`язання замовника надати підряднику будівельний майданчик; строків початку робіт; порядок передачі підряднику дозвільних документів і проектної документації; умови здійснення авторського та технічного нагляду за виконанням робіт; найменування об`єкта будівництва та його місцезнаходження, основні параметри (потужність, площа, об`єм тощо), склад та обсяги робіт, які передбачені проектною документацією та підлягають виконанню підрядником; гарантійні строки якості закінчених робіт (відсутнє цифрове значення показника).

Також, зазначає, що акти виконаних робіт від грудня 2020 року не містять інформації щодо дати складення документу, посади і прізвища осіб.

Проведеним аналізом даних ІС Податковий блок та даних Єдиного реєстру податкових накладних за липень-грудень 2020 року не встановлено придбання ПП Захід Госпторг будівельних матеріалів необхідних для виготовлення металевих конструкцій, підпірних стін та залізобетонних конструкцій.

Згідно із даними ЄРПН ПП Захід Госпторг надавало за липень-грудень 2020 послуги з будівництва великій кількості суб`єктів господарювання на території України без залучення субпідрядних організацій та в наявності лише 39 найманих працівників.

Крім цього, відповідно до інформації з відкритих джерел (ЄДРСР) у ході досудового розслідування встановлено, що за попередньою змовою групою осіб організовано створення та функціонування ряду підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги щодо експортного та імпортного оформлення товарно-матеріальних цінностей, а також реально діючим СГД по ухиленню від сплати податків в особливо великих розмірах шляхом незаконного формування податкового кредиту від юридичних осіб із ознаками фіктивності. У вказаній протиправній діяльності використовуються реквізити наступних підконтрольних компаній-резидентів, серед яких ПП Захід Госпторг.

Враховуючи наведене, а також відсутність придбання послуг сторонніх організацій (субпідряду), операції з надання такої кількості будівельних робіт власними силами (тобто 39 працюючих), зважаючи на географічну віддаленість об`єктів, неможливість ідентифікувати на якому саме об`єкті та для кого виконані дані послуги (найменування об`єкта будівництва та його місцезнаходження), є такими, що свідчать про нереальність їх виконання протягом періоду, визначеного актами приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року №1, №1, №2, що унеможливлює їх отримання ТОВ ТОМ-Інвестбуд.

Отже, перевіркою встановлено, що у ТОВ ТОМ-Інвестбуд відсутні підстави для віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по вказаних операціях, які відображено в бухгалтерському обліку та складені податкові накладні з врахуванням відсутності факту реального надання послуг не відповідають вимогам ст.201 ПК України та відповідно, не дають право на податковий кредит.

Протокольною ухвалою суду від 10.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2022.

Протокольною ухвалою суду від 28.01.2022 продовжено процесуальний строк розгляду справи до 09.03.2022 та оголошено перерву у судовому засіданні до 24.02.2022.

Ухвалою суду від 24.02.2022 розгляд справи відкладено на 22.03.2022.

Протокольними ухвалами суду розгляд справи відкладався на 11.04.2022 та на 21.04.2022.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

На підставі направлень виданих Головним управлінням ДПС у Тернопільській області №2577 від 26.08.2021 виданого Кикті Галині - головному державному ревізору-інспектору відділу планових перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Тернопільській області та №2578 від 26.08.2021 виданого Магезі Андрію - головному державному ревізору-інспектору відділу планових перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Тернопільській області, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, на підставі наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 26.08.2021 № 1185-п, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю Том-Інвестбуд по взаєморозрахунках із ПП Захід Госпторг () за період 01.12.2020 по 31.12.2020.

Копію наказу контролюючого органу вручено 30.08.2021. З направленнями на право проведення перевірки ознайомлено під підпис 30.08.2021 головного бухгалтера Воляник О.М..

Перевірку проведено з відома директора ТОВ Том-Інвестбуд ОСОБА_1 та в присутності головного бухгалтера ОСОБА_2 .

Перевірка проводилась з 30.08.2021 по 03.09.2021, за результатом якої складено акт перевірки від 10 вересня 2021 року №4158/19-00-07-01/33282104.

Як висновок проведеної перевірки встановлено наступні порушення:

- п.44.1, п.44.2 ст.44, п.198.1., п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями занижено суму податку на додану вартість по операціях з ПП Захід Госпторг за грудень 2020 року в сумі 1111626,8 грн.

На підставі акта від 10 вересня 2021 року №4158/19-00-07-01/33282104 було винесено податкове повідомлення-рішення від 30.09.2021 №1, відповідно до якого збільшено податок на додану вартість на суму 1389533,75 грн., в тому числі: за основним платежем 1111627,00 грн., за штрафними санкціями 277906,75 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій позивачем з його контрагентом ПП "Захід Госпторг", мету наданих послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб`єктність учасників господарської операції.

ТОВ "ТОМ-Інвестбуд" є юридичною особою та зареєстроване Тернопільським районним управлінням юстиції 13.01.2005 та взято на податковий облік в Тернопільській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області з 19.01.2005.

ПП "Захід Госпторг" (контрагент позивача) є юридичною особою (код ЄРПОУ 42206747), зареєстроване 07.06.2018, вид діяльності за КВЕД: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний), 43.11 Знесення, 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику та ін., рішення щодо припинення - 08.10.2021, знаходиться на податковому обліку Головного управління ДПС у Львівській області.

Як вбачається із долучених документів, між позивачем та контрагентом ПП Захід Госпторг укладено договора підряду, згідно яких ТОВ ТОМ-Інвестбуд, іменоване в подальшому Замовник, в особі директора Мазурика В.Р. який діє на підставі Статуту з однієї сторони і ПП Захід Госпторг іменоване в подальшому Підрядник, в особі Директора Гладанюка О.М., діючого на підставі Статуту, з іншої сторони, предметом яких є:

- виготовлення та монтаж металевих конструкцій на загальну суму 1760171,98 грн. (в т.ч. 293362,00 грн. ПДВ) згідно укладеного договору №61-07-20 від 16.07.2020 (аркуш справи 75-76);

- влаштування підпірних стін і залізобетонних конструкцій на загальну суму 4909588,6 грн. (в т.ч. 818264,77 грн. ПДВ) згідно укладеного договору №79-08-20 від 14.08.2020 (аркуш справи 77-78).

На виконання умов зазначених договорів ПП Захід Госпторг у грудні 2020 року складено з ТОВ "ТОМ-Інвестбуд" акти приймання виконаних будівельних робіт" форми №КБ-2в №1 за грудень 2020 року (аркуш справи 80-81), акт №1 за грудень 2020 року (аркуш справи 83-84), акт №2 за грудень 2020 року (аркуш справи 86-87).

Позивачем здійснено оплату контрагенту в сумі 6669760,58 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1218 від 24.12.2020 на суму 589150,00 грн.; №1242 від 28.12.2020 на суму 773950,98 грн.; №1243 від 28.12.2020 на суму 775000,0 грн.; №1343 від 25.01.2021 на суму 1154481,0 грн.; №1353 від 26.01.2021 на суму 1052159,70 грн.; №1397 від 02.02.2021 на суму 1057797,30 грн.; №1524 від 01.03.2021 на суму 1056000,60 грн.

Станом на 01.12.2020 на дату проведення перевірки заборгованість між контрагентами відсутня, що підтверджено регістрами бухобліку по рахунку 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками.

Вищевказані операції у бухгалтерському обліку ТОВ ТОМ-Інвестбуд відображені наступними проведеннями: Дт631Кт311 - перераховано постачальнику кошти в сумі 6669761 грн., Дт6412Кт6441 в сумі 1111626 грн. - відображено податковий кредит, Дт903 Кт631 в сумі 5558134 грн - отримано комплекс робіт.

Суми ПДВ з вартості будівельних робіт згідно з ПН №23 від 16.12.2020 року на суму ПДВ 293362 грн., ПН №22 від 16.12.2020 року на суму ПДВ 402149,9грн. та ПН №2 від 28.12.2020 року на суму ПДВ 416114,9 грн., на загальну суму ПДВ - 1111626,8 грн. відображено в складі податкового кредиту за грудень 2020 року (декларація № від 20.01.2021), які зареєстровані в ЄРПН.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.3 ст. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704 (далі Положення №88), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Відтак, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з ст. 1 Закону № 996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Суд зазначає, що предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення господарських операцій, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та витрат позивача.

Зокрема, обґрунтовуючи свою позицію щодо нереальності господарських операцій та відсутності підстав у позивача для формування в обліку показників з податкового кредиту, відповідач у акті перевірки зазначає, що у договорах підряду №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року укладених між Позивачем та ПП Захід Госпторг в порушення норм ЦК України відсутня інформація щодо будівельного майданчика наданого замовником, строку початку робіт, порядку передачі замовнику дозвільної та проектної документації, складу та обсягу робіт, які передбачені проектною документацією, умов здійснення авторського та технічного нагляду, найменування об`єкту будівництва та його місцезнаходження, гарантійних строків якості закінчених робіт.

З приводу наведеного, суд зазначає, що відповідно до абз. 1 п.2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 815/3479/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 2а-2104/12/1370.

Відповідно до частини 1,2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З огляду на наведене, предметом договору підряду є кінцевий результат, а не процес виконання робіт.

Зокрема, проаналізувавши договора, які містяться в матеріалах справи, які укладені між позивачем та його контрагентом, суд зазначає, що в них визначені: найменування та реквізити сторін, що відображено у преамбулі договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; місце і дата укладення договору підряду, дані відомості значаться в договорах; предмет договору підряду, який визначено п.1 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; договірна ціна, яка визначена п.5 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; строки початку та закінчення робіт, які передбачені п.3.1. та п. 4.2. визначено, що договори набираються чинності з моменту підписання, тобто з 14.08.2020 та 16.07.2020 відповідно, та підрядник зобов`язується виконати роботи до 31.12.2020; права та обов`язки сторін, які визначено п.2 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; порядок забезпечення виконання зобов`язань за договором підряду, який визначено п.4 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; умови ризиків випадкового знищення або пошкодження об`єкта будівництва, які визначено п.4 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; порядок забезпечення робіт ресурсами та послугами, який визначено п.2, п.4 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; порядок залучення субпідрядників, які визначено п.2.4.1 договорів №61-07- 20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; вимоги до організації робіт, які визначено п.4.1 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; джерела та порядок фінансування робіт, визначено п.5 договорів №61-07- 20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; порядок здачі-приймання закінчених робіт визначено п.5.3 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; гарантійні строки якості закінчених робіт (експлуатації об`єкта будівництва), порядок усунення недоліків визначено п.6 договорів №61- 07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; відповідальність сторін за порушення умов договору підряду визначено п.7 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; порядок врегулювання спорів визначено п.8 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року; порядок внесення змін до договору підряду та його розірвання визначено п.8 договорів №61-07-20 від 16 липня 2020 року та №79-08-20 від 14 серпня 2020 року.

Факт оплати позивачем контрагенту в сумі 6669760,58 грн., підтверджується платіжними дорученнями №1218 від 24.12.2020 на суму 589150,00 грн.; №1242 від 28.12.2020 на суму 773950,98 грн.; №1243 від 28.12.2020 на суму 775000,0 грн.; №1343 від 25.01.2021 на суму 1154481,0 грн.; №1353 від 26.01.2021 на суму 1052159,70 грн.; №1397 від 02.02.2021 на суму 1057797,30 грн.; №1524 від 01.03.2021 на суму 1056000,60 грн.

На підтвердження реальності виконання умов зазначених договорів ПП Захід Госпторг у грудні 2020 року складено з ТОВ "ТОМ-Інвестбуд" акти приймання виконаних будівельних робіт" форми №КБ-2в №1 за грудень 2020 року (аркуш справи 80-81), акт №1 за грудень 2020 року (аркуш справи 83-84), акт №2 за грудень 2020 року (аркуш справи 86-87).

Вказані суми ПДВ з вартості будівельних робіт згідно з ПН №23 від 16.12.2020 року на суму ПДВ 293362 грн., ПН №22 від 16.12.2020 року на суму ПДВ 402149,9грн. та ПН №2 від 28.12.2020 року на суму ПДВ 416114,9 грн., на загальну суму ПДВ - 1111626,8 грн. відображено в складі податкового кредиту за грудень 2020 року (декларація № від 20.01.2021), які зареєстровані в ЄРПН.

З приводу розроблення проектної документації, її передання підряднику та здійснення авторського, технічного нагляду за виконанням робіт, суд зазначає наступне.

Предметом договорів підряду укладених позивачем є монтаж металевих конструкцій, влаштування підпірних стін і залізобетонних конструкцій.

Згідно із акту №1 за грудень 2020 року підрядник здійснював монтаж металоконструкцій, виготовлення каркасів одноповерхових будівель.

Також, на підставі оглянути в судовому засіданні письмових доказів, а саме фото знімків виконаних робіт, суд приходить до висновку, що роботи здійснювались по влаштуванню Тимчасових споруд торговельного призначення.

Відповідно до ст. 28 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Згідно ст. 1 Закону України "Про архітектурну діяльність" № 687-ХІУ 20.05.1999 об`єкти архітектурної діяльності (об`єкти архітектури) - будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об`єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Згідно з ДБН А 2.2.3-2012 Склад та зміст проектної документації на будівництво встановлено визначення поняттям:

- п. 3.3 будівлі - споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів;

- п. 3.4 будинок - різновид будівлі, яка призначена, як правило, для проживання та обслуговування людей;

- п. 3.5 споруди - будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельних робіт.

Виключення становлять: тимчасові споруди визначені ст. 28 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про архітектурну діяльність № 687-ХІУ 20.05.1999 під час будівництва об`єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд.

Однак, як встановлено судом, торгівельні павільйони, що змонтовані підрядником, не є об`єктами архітектурної діяльності, а тому на них не розповсюджуються вимоги Закону Про архітектурну діяльність.

В силу постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію №406 від 07.06.2017 до об`єктів, які не потребуються будь який дозвільних документів належать зокрема розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності відповідно до статті 28 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що згідно норм містобудівного законодавства України, тимчасові споруди, що належать позивачу, не потребують документів, що дають право на виконання будівництва, не передбачають необхідності забезпечувати технічний нагляд при розміщенні тимчасових споруд, не передбачають необхідності забезпечувати авторський нагляд і відповідно обов`язку у Позивача розробляти та затверджувати проект будівництва не існує.

З наведених підстав, суд також не приймає до уваги показання свідка - інспектора ОСОБА_3 про те, що даний об`єкт відноситься до об`єкту будівництва, стосовно якого повинні були застосовуватись умови договору будівельного підряду, оскільки вони базуються на припущеннях та є необґрунтованими жодними належними доказами.

Із вказаних мотивів, обов`язку визначати будівельний майданчик у договорі підряду у Позивача - замовника робіт не було, а тому висновки податкового органу не приймаються судом до уваги.

Щодо не зазначення у договорах підряду гарантійного строку, суд зазначає, що даний факт не може свідчити про його недійсність, адже така умова прямо передбачена ст. 860 ЦК України. Зокрема, перебіг гарантійного строку починається з моменту, коли виконана робота була прийнята або мала бути прийнята замовником, якщо інше не встановлено договором підряду. До обчислення гарантійного строку за договором підряду застосовуються положення статті 676 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, законодавець регламентує випадок не узгодження сторонами конкретного гарантійного строку, який у такому разі регулюється ст. 676 ЦК України та не свідчить про нікчемність договору підряду.

Отже, наведена позиція відповідача - є необґрунтованою та законодавчо безпідставною та судом не приймається.

Щодо висновку податкового органу про те, що акти виконаних робіт від грудня 2020 року не містять інформації щодо дати складання документу, посади і прізвища осіб, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є піставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Частиною 2 ст. 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (надалі Положення № 88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (п. 2.2. Положення № 88).

Пунктом 2.4. Положення № 88 встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Аналіз вказаних норм у їх сукупності свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що для формування витрат та/або податкового кредиту необхідно мати первинні документи, які можуть довести реальність здійснення господарської операції, підтвердити факт використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Так, господарські операції для визначення витрат та/або податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Іншими словами, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. В свою чергу, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Проаналізувавши матеріали справи, суд встановив, що чинним законодавством не передбачено будь-яких вимог щодо форми та змісту до акту виконаних робіт.

Суд уважає, що наявність в актах підписів сторін договору про здачу та прийняття виконаних робіт є достатньою умовою, що підтверджує виконання досягнутої між сторонами домовленості, а факт виконаних робіт є підтвердженням фактичного здійснення господарської операції.

Крім того, такі акти не визнані недійсними у встановленому чинним законодавством порядку.

Отже, за результатами дослідження вищезазначених первинних документів, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, суд дійшов висновку, що вони підтверджують фактичне виконання умов договору укладеного з контрагентом, свідчить про фактичне отримання від контрагента послуг та відображають зміст господарської операції. Акти приймання виконаних будівельних робіт містять найменування робіт і витрат, його кількість, вартість, в тому числі податок на додану вартість. Жодних розбіжностей у змісті актів виконаних будівельних робіт не встановлено.

Також, суд зазначає, що акти виконаних робіт підписано в день складення податкових накладних тобто 16.12.2020 та 28.12.2020, що підтверджується листом підрядника. Розрахунок між сторонами проведено у повному обсязі, що відображено в акті перевірки та не оспорюється Відповідачем.

Таким чином, не зазначення конкретної дати складання акту виконаних робіт та посадових осіб - сторін не може підтверджувати нереальність даної господарської операції в цілому.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки, як на підставу для висновків про встановлені порушення, що згідно із даними ІС «Податковий блок» за липень-грудень 2020 року не встановлено придбання ПП «Захід Госпторг» будівельних матеріалів необхідних для виготовлення металевих конструкцій, підпірних стін тощо, - слід зазначити таке.

По-перше, фактично перевірки щодо контрагента позивача проведені не були. Відповідно, висновки про допущені позивачем порушення здійснені на підставі податкової інформації щодо контрагента позивача, які не були піддані перевірці та не встановлені у законодавчо встановленому порядку: актом перевірки, податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №804/939/16, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, що також відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 27.02.2020 (справа №813/7081/14, справа №814/120/15).

По-друге, законодавцем визначений перелік обставин-підстав, з настанням (здійсненням) яких пов`язано виникнення права платника податку на податковий кредит.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому з будь-якою залежністю із правильністю (своєчасністю, правомірністю тощо) декларування податкових зобов`язань та формування податкового кредиту з податку на додану вартість, сплатою податкових зобов`язань підприємствами-контрагентами платника цього податку тощо - законодавець не пов`язує.

За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників робіт (послуг) по ланцюгу для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

Станом на момент здійснення позивачем спірних господарських операцій та у перевіряємий період із зазначеним в акті перевірки контрагентом, контрагент позивача: зареєстрований відповідно до вимог діючого законодавства, як юридична особа та як платник ПДВ, крім того, суд не приймає до уваги той факт, що прийнято рішення про припинення, оскільки дане рішення прийнято лише 08.10.2021, а не на момент укладення договору між позивачем та його контрагентом.

Також, допитай в судовому засіданні як свідок - директор ТОВ "ТОМ-Інвестбуд" ОСОБА_1 зазначив, що добросовісно діяв у виборі контрагента, зокрема підтвердив, що перед укладенням договором ним перевірялася інформація щодо ПП "Захід Госпторг" на предмет того, чи перебуває він у стадії припинення, а також чи порушено відносно службових осіб даного контрагента будь-якого кримінального провадження, що стосується оподаткування.

Також, суд зазначає, що контролюючим органом не спростовано за принципом поза розумним сумнівом факт придбання будівельних матеріалів необхідних для виготовлення металевих конструкцій за період з 07.06.2018 (дата створення ПП «Захід Госпторг») до липня 2021 року.

Відповідно, висновки відповідача про допущені позивачем порушення із посиланням на вищенаведену податкову інформацію щодо контрагента позивача - є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними.

Щодо висновків відповідача про те, що згідно із даними ЄРПН ПП Захід Госпторг надавало за липень-грудень 2020 послуги з будівництва великій кількості суб`єктів господарювання на території України без залучення субпідрядних організацій та в наявності лише 39 найманих працівників, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.06.2020 у справі №340/422/19.

Наявність податкової інформації не звільняє контролюючий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.

Суд зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди має мати у власності задекларовані значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань, звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для виконання робіт, надання послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом фактично не здійснювалась належна перевірка можливості виконання контрагентами позивача обсягу робіт за укладеними з позивачем договорами. Відповідач обмежився лише посиланням на наявну податкову інформацію щодо кількості працюючих на підприємстві осіб та відсутність відомостей щодо залучення до виконання робіт третіх осіб.

Вказане, на думку суду, свідчить про відсутність у контролюючого органу об`єктивних відомостей про дійсні трудові ресурси, залучені контрагентами позивача до виконання робіт за укладеними договорами. Посилання відповідача в акті перевірки на те, що згідно даних ЄРПН залучення субпідрядників перевіркою не встановлено, суд вважає необґрунтованим, з огляду на те, що оренда чи придбання послуг могла бути здійснена з суб`єктами господарювання, що не є платниками ПДВ, або навіть з фізичними особами. В такому разі реєстрація податкових накладних в ЄРПН відсутня, оскільки обов`язок виписування податкових накладних виникає тільки у платників ПДВ.

Крім того, завжди існує ризик невиконання платником ПДВ своїх зобов`язань щодо реєстрації в ЄРПН податкових накладних, а також того, що реєстрація податкової накладної зупинена, чи у такій реєстрації відмовлено.

З аналогічних підстав відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних на придбання товарно-матеріальних цінностей, які використовувались при проведенні обумовлених укладеними з позивачем договорами робіт, не може свідчити про нереальність здійснюваних господарських операцій.

Що стосується посилань суду на географічну віддаленість об`єктів, суд також вважає їх необґрунтованими, з огляду на те, що місце укладення договору ніяким чином не впливає на можливість виконання робіт за укладеним договором та жодним чином не свідчить про наявність чи відсутність відповідних трудових чи матеріальних ресурсів. Даний факт не може бути підставою для висновку про нереальність виконуваних робіт.

Враховуючи викладене суд вважає, що посилання податкового органу на аналіз податкової інформації отриманої відносно контрагента позивача, зокрема, на відсутність у останнього умов необхідних для здійснення такого роду господарської діяльності, відсутність достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів необхідних для здійснення спірних господарських операцій не може бути єдиною підставою для висновку про нереальність господарських операцій, здійснюваних між позивачем та його контрагентами, з огляду на те, що чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем.

Крім того, суд зазначає, що відповідач не доводів того, що ПП "Захід Госпторг" із кількістю 39 працюючих, не зміг виконати роботи своїми власними силами, а тому таке твердження судом не приймається до уваги, оскільки базується лише на припущенях.

Суд також звертає увагу на те, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Щодо посилання відповідача на зареєстровані кримінальні провадження та проведення у них досудового розслідування щодо ухилення від сплати податків предметом яких є діяльність ПП «Захід Госпторг», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ця ж норма дублюється у ст.17 Кримінального процесуального кодексу України, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Згідно ст.84 Кримінального процесуального кодексу доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.72 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Результати проведення органами досудового слідства слідчих дій в рамках кримінальної справи не можуть вважатися належним та допустимим доказом в розумінні ст.72 КАС України, а є лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом - закріпленням у обвинувальному вироку суду, що набрав законної сили.

Відтак, отримана у ході досудового слідства по кримінальних справах інформація, на яку посилається відповідач в обґрунтування доводів про недобросовісність операцій позивача з контрагентом, не може слугувати належним підтвердженням нереальності таких операцій.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, відповідачем не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з дотриманням вимог абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем суду не наведено та не надано.

Суд також враховує, що відповідач за охоплений перевіркою період: не відносив позивача та його контрагента до переліку ризикових суб`єктів господарювання; не зупиняв реєстрацію та не відмовляв в реєстрації в ЄРПН податкових накладних, виписаних ПП «Захід Госпторг» та його контрагентами.

Оцінюючи твердження відповідача про те, що ПП Захід Госпторг фактично не виконував роботи з огляду на відсутність персоналу, транспортних засобів, приміщень та матеріальних ресурсів тощо суд зауважує таке: ревізори проаналізували лише наявну в базах інформацію та потрактували її в довільний спосіб. Навіть якщо припустити, що ПП Захід Госпторг є недобросовісним платником податків та ухиляються від декларування та сплати податків та зборів (напр., не оформляють на роботу працівників чи не декларують залучення субпідрядників), то відповідач не здобув та не надав суду жодного доказу на підтвердження обізнаності позивача про таку ситуацію чи, тим більше, узгодженості дій посадових осіб ПП Захід Госпторг з позивачем. З огляду на це припущення про порушення контрагентом податкового законодавства не є підставою для висновку про те, що позивач повинен нести відповідальність за дії його постачальників/виконавців.

Суд також враховує, що в розпорядженні контролюючого органу був цілком дієвий інструмент для з`ясування фактичних обставин справи, а саме проведення зустрічних звірок з ПП Захід Госпторг. В процесі цих звірок контролюючий орган міг та повинен був з`ясувати, за допомогою яких трудових та матеріальних ресурсів (власних працівників, залучених субпідрядників чи працівників за цивільно-правовими угодами тощо) ПП Захід Госпторг, виконував відповідні роботи для позивача. Суд встановив, що відповідач не проводив зустрічної звірки з ПП Захід Госпторг.

За таких обставин суд вважає, що твердження відповідача про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентом, а також недобросовісність позивача як платника податків є припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Водночас надані позивачем докази свідчать про те, що показники його податкової звітності сформовано на підставі первинних документів, що підтверджують реальні зміни в майновому стані учасників господарських відносин, а реальні результати господарських операцій використано позивачем у його господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Підсумовуючи все викладене, суд вважає, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та розглядуваними в акті перевірки контрагентом підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів. Зазначене спростовує висновки податкового органу про вчинення позивачем порушень податкового законодавства в частині неправомірності формування витрат, що впливають на фінансовий результат та податкового кредиту з податку на додану вартість за період, що перевірявся, а відтак, прийняті у зв`язку із цим спірне податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 30.09.2021 №1 підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 20843,01 грн. згідно платіжного доручення №2948 від 29.10.2021.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 30.09.2021 року №1.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОМ-Інвестбуд" судові витрати у вигляді судового збору сплаченого за подання позову в сумі 20 843 грн 01 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 25 квітня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОМ-ІНВЕСТБУД" (місцезнаходження/місце проживання: вул. Вояків УПА, 1/12,с. Петриків,Тернопільський район, Тернопільська область,47720 код ЄДРПОУ/РНОКПП 33282104);

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Осташ А.В.