Справа № 120/18499/21-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 р. Справа № 120/18499/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Шаповалової Т.М., розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Теплицької селищної ради (далі відповідач або Рада ), у якому змінив предмет позову та просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення 13 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради від 29.10.2021 року №519 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства»;

- зобов`язати Теплицьку селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.08.2021 року та подані документи та прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованими площею по 0,9000 га, що розташована за межами населеного пункту с. Пологи (колишня пасіка) Теплицького району Вінницької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.08.2021 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 0,9 га, за межами села Пологи (колишня пасіка) до вказаної заяви надав схему розташування земеленої ділянки, копію паспорта та ідентифікаційного номера та копію посвідчення.

Однак, рішенням 13 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради №519 від 29.10.2021 року позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу, враховуючи рішення 11 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради №490 від 24.09.2021 року «Про включення до переліку земельних ділянок право оренди яких пропонується для продажу на конкурентних засадах (земельних торгах)».

Вважаючи протиправним таке рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 21.12.2021 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача завірені належним чином копії: Регламенту Теплицької селищної ради; протоколу засідання 13 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради 29.10.2021 року з результатами поіменного голосування (у повному обсязі, з підписом посадової особи, яка виготувала протокол); оскаржуваного рішення № 591 від 29.10.2021 року та документів, які бралися до уваги при прийнятті цього рішення.

21.01.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 11.08.2021 року на адресу селищної ради надійшли заяви від ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,9 га. у власність для ведення особистого селянського господарства з метою подальшої передачі земельної ділянки у власність.

Відповідач вказує, що прийняттю рішення на сесії селищної ради обов`язково передує попередній розгляд, вивчення і підготовка питань постійними комісіями, які вправі розробляти проекти рішень ради.

У відповідності до п.п. 1.2.4. рішення Теплицької селищної ради 1 сесії 8 скликання №4 від 02.12.2020 року «Про створення постійних комісій Теплицької селищної ради 8 скликання та обрання їх складу» створено постійну комісію з питань землекористування, природокористування, планування території, підприємницької діяльності та регуляторної політики, обрано членів постійної комісії.

Рішенням 1 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради №5 від 02.12.2020 року «Про затвердження Положення про постійні комісії Теплицької селищної ради 8 скликання» затверджено положення.

25.10.2021 року відбулося засідання постійної комісії з питань землекористування, природокористування, планування території, підприємницької діяльності та регуляторної політики на якому зокрема було розглянуто заяву ОСОБА_1 .

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 постійна комісія рекомендувала на розгляд сесії проект рішення "Про відмову у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства" у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме, зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка рішенням 11 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради № 490 від 24.09.2021 року «Про включення до переліку земельних ділянок, право оренди яких пропонується для продажу на конкурентних засадах (на земельних торгах) включена до переліку земельних ділянок право оренди яких пропонується для продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

29.10.2021 року відбулася 13 сесія Теплицької селищної ради 8 скликання, на якій прийнято рішення № 591 " Про відмову у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства".

Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року поновлено строк на подання заяви позивача про зміну предмета позову. Прийнято заяву позивача про зміну предмета позову.

21.01.2022 року відповідач подав заяву, у якій просить зменшити витратии пов`язані з правничою допомогою адвоката з 2000 грн. до 500 грн.

21.01.2022 року, 24.01.2022 року та 31.01.2022 року позивач подав заяву, у якій просив поновити строк на подання заяви позивача про зміну предмета позову та прийняти заяву позивача про зміну предмета позову.

31.01.2022 року позивач подав відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позовні вимоги.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Разом з тим дата постановлення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду № 027-в/к від 09.023.2022 року у відпустці в період з 09.03.2022 по 25.03.2022 включно, згідно наказу № 034-в/к від 21.03.2022 року суддя відкликана з відпустки з 21.03.2022 по 25.03.2022, відповідно до наказу № 038-в/к від 01.04.2022 року суддя перебувала у відпустці з 04.04.2022 по 06.04.2022.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

11.08.2021 позивач звернувся із клопотанням до Теплицької селищної ради, у якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 0,9 га, за межами села Пологи (колишня пасіка).

До вказаної заяви надав схему розташування земеленої ділянки, копію паспорта, ідентифікаційного номера та копію посвідчення.

Рішенням 13 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради №519 від 29.10.2021 року відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0.90 га у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме, зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка рішенням 11 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради № 490 від 24.09.2021 року «Про включення до переліку земельних ділянок, право оренди яких пропонується для продаж) на конкурентних засадах (на земельних торгах)» включена до переліку земельних ділянок право оренди яких пропонується для продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

При прийнятті вказаного рішення, Рада керувалася ст. ст. 12. 79-1, 116, 118, 122, пунктом 24 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, ст.ст. 19. 25. 50 Закону України «Про землеустрій» та врахувала рекомендації постійної комісії з питань землекористування, природокористування, планування території, підприємницької діяльності та регуляторної політики, та у відповідності до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

За змістом статті 18 Земельного кодексу України (далі ЗК України) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких належать, зокрема, землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу вимог п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV Земельного кодексу України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування та порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122 та 123 ЗК України.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

В силу приписів ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Аналіз вищезазначених положень земельного законодавства дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на безоплатне отримання земельної ділянки зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Разом з тим порядок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень врегульований Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Частиною першою статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесії ради проводяться гласно із забезпеченням права кожного бути присутнім на них, крім випадків, передбачених законодавством. Порядок доступу до засідань визначається радою відповідно до закону. Протоколи сесії ради є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 17 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету з числа депутатів ради обираються постійні комісії ради (ч. 1 ст. 47 України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

За результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Висновки і рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань є відкритими та оприлюднюються і надаються на запит відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" (ч. 10 ст. 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (ч. 3 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Судом встановлено, що 11.08.2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, яка розташована за межами села Пологи (колишня пасіка).

Рішенням 13 сесії 8 скликання Джуринської сільської ради № 591 від 29.10.2021 у наданні вказаного дозволу відмовлено з посиланням на те, що бажана для заявника земельна ділянка включена до Переліку земельних ділянок, право оренди на які реалізовуються на конкурсних основах (земельних торгах).

Оцінюючи підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як передбачено частинами першою-третьою статті 135 ЗК України, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Організатором земельних торгів є фізична або юридична особа-власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

Згідно з частинами першою-третьою статті 136 ЗК України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Таким чином, відповідач як розпорядник земель комунальної власності є організатором земельних торгів та відповідно до вимог чинного законодавства наділений повноваженнями визначати перелік земельних ділянок комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги. При цьому законодавцем чітко визначено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постановах від 29 травня 2019 року у справі № 2040/7204/18 та від 24 вересня 2020 року у справі № 805/3195/17-а.

Верховний Суд неодноразово розглядав справи, де поставало таке ж питання і сформував висновок, що віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної чи комунальної власності права оренди на які виставляється на земельні торги є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Ця правова позиція є усталеною адже була підтримана в постановах Верховного Суду, зокрема від 03.04.2018 у справі № 815/3059/17, від 23.01.2020 у справі № 620/1058/19, від 28.10.2020 у справі № 819/1976/17, від 22.10.2020 у справі № 815/7279/16, від 30.03.2021 у справі № 2040/6485/18, від 13.04.2021 у справі № 818/1470/18 та від 29.07.2021 у справі № 120/1317/19.

При цьому Верховний Суд зазначав, що приписи ст. 136 ЗК України, якою визначено порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах, свідчать про те, що включення до переліку і виставлення земельної ділянки на торги не є тотожним, проте віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення комунальної власності для продажу прав на них на земельних торгах, вже є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Відтак, суд погоджується із аргументами відповідача про те, що у разі включення земельних ділянок до числа тих, право оренди на які може бути реалізоване на конкурсних умовах (земельних торгах), такі земельні ділянки не можуть передаватися у власність, що виключає законні підстави для надання зацікавленій особі дозволу на розроблення документації із землеустрою, адже надання відповідного дозволу є першим із етапів переходу ділянки у приватну власність.

Разом із тим суд вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку про можливість включення несформованої та незареєстрованої у Державному земельному кадастрі земельної ділянки до переліку земельних ділянок, права оренди на які реалізовуються на конкурсних умовах. При цьому суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III підготовка лотів до проведення земельних торгів включає: а) виготовлення та затвердження у встановленому законодавством порядку документації із землеустрою (у разі формування земельної ділянки, зміни цільового призначення земельної ділянки та в разі, якщо відомості про земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру); б) державну реєстрацію земельної ділянки; в) державну реєстрацію речового права на земельну ділянку; г) отримання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель" у разі продажу на земельних торгах права оренди на неї; ґ) проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель", крім випадків проведення земельних торгів щодо набуття права оренди земельної ділянки; д) встановлення стартової ціни продажу земельної ділянки, яка щодо земель державної та комунальної власності не може бути нижчою за експертну грошову оцінку земельної ділянки; е) встановлення стартового розміру річної орендної плати, який щодо земель державної та комунальної власності не може бути меншим, ніж розмір орендної плати, визначений Податковим кодексом України, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь - не може бути меншим 7 відсотків їх нормативної грошової оцінки; є) встановлення стартової ціни продажу прав емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, яка щодо земель державної чи комунальної власності не може бути нижчою за вартість відповідного права, визначену шляхом проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок; ж) визначення дати проведення земельних торгів.

Аналіз ч. 1 ст. 136 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III свідчить, що перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, серед іншого, в обов`язковому порядку має містити кадастровий номер відповідної земельної ділянки. При цьому фактично формуванню переліку земельної ділянки передує процедура підготовки лоту до торгів, в межах якої організатор торгів, зокрема здійснює відведення такої земельної ділянки та державну реєстрацію останньої із присвоєнням відповідного кадастрового номеру.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19.02.2019 у справі № 815/905/17, від 08.11.2019 у справі № 420/914/19, від 27.01.2020 у справі № 816/2119/16, від 28.10.2020 у справі № 819/1976/17.

Згідно з ч. 1 ст. 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як встановлено судом, бажана для позивача земельна ділянка не сформована і відомості про неї не внесені до Державного земельного кадастру.

Зокрема із наданої Радою копії рішення від 24.09.2021 № 490 «Про включення до переліку земельних ділянок, право оренди на які пропонується для продажу на конкурентних засадах (на земельних торгах) встановлено, що відповідачем включено до переліку земельні ділянки з «орієнтовною площею" . У Додатку до рішення від 24.09.2021 відсутні відомості про кадастровий номер земельної ділянки. Для ідентифікації ділянки відповідачем зазначено: «за межами населеного пункту с.Пологи, с.Мишарівка (став, господарський двір) та цільове призначення земельних ділянок.

Отже, враховуючи те, що до переліку може бути включено земельну ділянку лише за умови її реєстрації та присвоєння кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку у відповідності до ст. 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, а відповідно до додатку до рішення від 24.09.2021 № 490 до наведеного переліку включено лише земельні ділянки із орієнтовною площею та за загальними орієнтирами, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення допустив порушення процедури включення земельних ділянок до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги, в частині ідентифікації останніх. За таких обставин бажана для позивачки земельна ділянка не вважається включеною у встановленому Земельним кодексом України порядку до числа тих, прав на які виставляються на земельні торги.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2019 у справі № 815/905/17.

Відтак, оскаржене рішення Ради від є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимогам про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку документації із землеустрою, суд зазначає таке.

Наслідком скасування судом у цій справі рішення Ради від 02.09.2021 № 431 є те, що клопотання позивачки від 11.08.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою залишається нерозглянутим.

Згідно ч. 3-4 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Виходячи із обставин цієї справи суд встановив, що оскаржене рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Такі недоліки у діяльності відповідача перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх передбачених нормами ст. 118 ЗК України умов для прийняття рішення про надання дозволу.

Відтак, суд вбачає підстави для часткового задоволення похідної позовної вимоги у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, в користь позивачки підлягає присудженню частина сплаченого нею при зверненні до суду судового збору у сумі 454 грн. 00 коп.

Щодо процесуального питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду подано: копію ордеру серія ВН №196240; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 513 від 16.10.2006 року на ім`я ОСОБА_2 ; копію посвідчення адвоката.

Оскільки доказів, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (зокрема, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи), заявником не надано, тому суд позбавлений можливості встановити дійсність понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнання протиправним та скасувати рішення 13 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради від 29.10.2021 року №519 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства».

Зобов`язати Теплицьку селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.08.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованими площею по 0,9000 га, що розташована за межами населеного пункту с. Пологи (колишня пасіка) Теплицького району Вінницької області, та прийняти рішення із урахуванням висновків суду зроблених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 частину сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 454 грн. 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

2) відповідач: Теплицька селищна рада (, вулиця Незалежності, 25, смт. Теплик, Вінницька область, 23800)

Повне судове рішення складено 28.04.2022.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна