Справа № 420/20264/21
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65107) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного звернувся з позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за результатом якого позивач просить суд:

1) визнати протиправними рішення Відповідача стосовно розрахунку розміру суми, що підлягає виплаті, повідомленні в листі №6716-6656/M-02/8-150/21 Відповідача від 26.04.2021 року, який був отриманий Позивачем 27.04.2021 року в електронному кабінеті ПФУ, а саме рішення №79 від 16.04.2021 про розрахунок пенсії з 07.10.2009 року, з 06.12.2017 року, з 01.2018 року;

2) визнати протиправними дії Відповідача:

- стосовно виключення Позивача з автоматичних масових перерахунків його пенсії та безпідставного встановлення, що буцімто пенсія Позивача призначена за рішенням суду в твердому розмірі;

- стосовно здійснення на 01.05.2021 розрахунку пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 року у способі не передбаченому Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Далі - Закон №1058-ІV), а саме без здійснення обов`язкових масових перерахунків нарахованих пенсій з урахуванням розміру мінімальної пенсії на момент її виплати пенсії - 01.05.2021 року;

- стосовно здійснення розрахунку суми боргу, що підлягає виплаті Позивачу за период з 07.10.2009 по 05.12.2017, без встановленого ст. 46 Закона №1058-ІV розрахунку компенсації втрати частини доходів на борг щомісячної пенсії за період з 07.10.2009 по 05.12.2017.

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не здійснення:

- автоматичних масових перерахунків пенсії Позивача - станом на 01.05.2021 розрахунку пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 року у способі передбаченому Закон №1058-ІV, а саме з здійсненням обов`язкових масових перерахунків нарахованих пенсій з урахуванням розміру мінімальної пенсії на момент її виплати пенсії - 01.05.2021 року;

- розрахунку суми боргу, що підлягає виплаті Позивачу за період з 07.10.2009 по 05.12.2017, з урахуванням розрахунку компенсації втрати частини доходів на борг щомісячної пенсії за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 відповідно до ст. 46 Закона №1058-ІV;

4) Зобов`язати відповідача:

- здійснити розрахунок суми боргу Позивача з урахуванням автоматичних масових перерахунків його пенсії;

- здійснити розрахунок суми пенсії Позивача за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 року у спосіб передбаченому Закон №1058-ІV, а саме з здійсненням обов`язкових масових перерахунків нарахованих пенсій з урахуванням розміру мінімальної пенсії на момент її виплати пенсії - 01.05.2021 року;

- здійснити розрахунок суми боргу, що підлягає виплаті Позивачу за період з 07.10.2009 по 05.12.2017, з урахуванням розрахунку компенсації втрати частини доходів на борг щомісячної пенсії за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 відповідно до ст. 46 Закона №1058-ІV;

- сплатити Позивачу протягом 10 днів суму боргу, що підлягає виплаті на виконання судового рішення, з урахуванням автоматичних масових перерахунків, мінімальної пенсії на момент виплати за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 року та компенсації втрати частини доходів.

5) стягнути з Відповідача кошти в сумі 100000,00 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його дискримінаційними протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких, Відповідач здійснив розрахунки пенсії позивачу за період з 01.07.2010 до 31.01.2021 рік у спосіб не передбачений у в Законі 1058-IV.

В обґрунтування позовних вимог та у відповіді на відзив зазначено, що ОСОБА_1 є громадянином України, по досягненню пенсійного віку та наявності 38 років страхового стажу йому була призначена пенсія за віком. 30.08.2000 року Позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. З 07.10.2009 року виплата пенсії позивачу була припинена. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду позивачу поновлено виплату пенсії за віком з 07.10.2009.

На думку позивача, при здійснення розрахунку і виплати пенсії відповідачем незаконною і дискримінаційною не проведено перерахунку розміру його пенсії, тому позивач звернувся з цим позовом до суду за захистом та відновленням його порушеного права та законного інтересу на належний розмір пенсійних виплат.

Ухвалою суду 01.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою суду від 29.12.2021 року продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без виклику учасників судочинства, з ухваленням судового рішення « 29» квітня 2022 року.

26.11.2021р. від відповідача надійшов відзив у якому відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що діяв відповідно до норм чинного законодавства та в порядку встановленому законом.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

По досягненні пенсійного віку та наявності 38 років страхового стажу, Позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон. 30.08.2000 року Позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду було винесено від 14.11.2018 року у справі №815/2968/18 визнано протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про відмову ОСОБА_1 у поновленні пенсії, що викладене у листі № 406/М-4 від 13.10.2017 року; зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дати звернення, тобто з 29.09.2017 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду було винесено 20.01.2021 року у справі №420/12791/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непоновлення нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009 року по 05.12.2017 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за період 07.10.2009 по 05.12.2017 року, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15.04.2021 року позивач звернувся до відповідача з запитом про виконання та надання розрахунків пенсії за допомогою веб-порталу ПФУ.

Відповідач в своєму листі №6716-6656/M-02/8-150/21 від 26.04.2021, в якому зазначено, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 07.10.2009 року по 05.12.2017 року та для виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто надати заяву з реквізитами банківської установи до органу Пенсійного фонду. До листа було надано рішення №79 від 16.04.2021 про розрахунок пенсії з 07.10.2009 року, з 06.12.2017 року, з 01.2018 року.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За змістом статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової чи тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 25 Конституції України визначено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Таким чином, кожен громадянин України має право на вільний вибір свого місця проживання, в тому числі й за кордоном зі збереженням всіх конституційних прав, в тому числі й право на соціальний захист, що включає право на забезпечення громадянина у старості.

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Стаття 5 Закону №1058-ІV визначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до приписів статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком визначає статті 26 Закону №1058-ІV.

Слід зазначити, що по досягненні пенсійного віку та наявності 38 років страхового стажу, позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон.

Предмет спору у даній справі стосується виключно перевірки правильності розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 , проведеного управлінням при поновленні виплати такої пенсії.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом. Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Частиною 2 статті 40 Закону №1058-ІV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3+ ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Статтею 28 Закону №1058-ІV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

З 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому, відповідно до пункту 4-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії:

мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу;

збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Суд зауважує, що Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" прийнятий 08.07.2011 та вступив дію 01.10.2011, при цьому, виплата призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 розпочата ще з 07.10.2009.

Також, судом встановлено, що позивач мав 38 років загального стажу роботи.

Тобто, вказане свідчить про те, що на позивача поширюються приписи статті 28 Закону №1058-ІV з урахуванням пункту 4-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV.

Поряд з цим, частина 3 статті 46 Конституції України визначає, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що розміри мінімальних пенсій за віком в оскаржуваний період складали:

з 01.12.2017 - 1373 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року № 1801-VIII (Стаття 7);

з 01.05.2017 - 1312 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року № 1801-VIII (Стаття 7)

з 01.01.2017 - 1247 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року № 1801-VIII (Стаття 7);

з 01.12.2016 - 1208 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року № 928-VIII (Стаття 7);

з 01.05.2016 - 1130 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року № 928-VIII (Стаття 7);

з 01.01.2016 - 1074 гривні Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року № 928-VIII (Стаття 7);

з 01.09.2015 - 1074 гривні Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року № 80-VIII (Стаття 7);

з 01.01.2015 - 949 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014 року № 80-VIII (Стаття 7);

з 01.01.2014 - 949 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 року № 719-VII (Стаття 7);

з 01.12.2013 - 949 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2013 рік" від 06.12.2012 року № 5515-VI (Стаття 7);

з 01.01.2013 - 894 гривні Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2013 рік" від 06.12.2012 року № 5515-VI (Стаття 7);

з 01.12.2012 - 884 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011 року № 4282-VI (Стаття 12);

з 01.10.2012 - 856 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011 року № 4282-VI (Стаття 12);

з 01.07.2012- 844 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011 року № 4282-VI (Стаття 12);

з 01.04.2012 - 838 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011 року № 4282-VI (Стаття 12);

01.01.1012 - 822 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2012 рік" від 22.12.2011 року № 4282-VI (Стаття 12);

З 01.12.2011 - 800 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2011 рік" від 23.12.2010 року № 2857-IV (Стаття 21);

з 01.10.2011 - 784 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2011 рік" від 23.12.2010 року № 2857-IV (Стаття 21);

з 01.04.2011 - 764 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2011 рік" від 23.12.2010 року № 2857-IV (Стаття 21)

з 01.01.2011 - 750 гривень Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28), Закон Верховної Ради України "Про державний бюджет України на 2011 рік" від 23.12.2010 року № 2857-IV (Стаття 21);

з 01.12.2010 - 734 гривень Закон України "Про встановлення прожиткового мiнiмуму та мiнiмальної заробiтної плати" вiд 20.10.2009 р. N 1646-VI (стаття 1), Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28);

з 01.10.2010 - 723 гривень Закон України "Про встановлення прожиткового мiнiмуму та мiнiмальної заробiтної плати" вiд 20.10.2009 р. N 1646-VI (стаття 1), Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28);

з 01.07.2010 - 709 гривень Закон України "Про встановлення прожиткового мiнiмуму та мiнiмальної заробiтної плати" вiд 20.10.2009 р. N 1646-VI (стаття 1), Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28);

з 01.04.2010 - 706 гривень Закон України "Про встановлення прожиткового мiнiмуму та мiнiмальної заробiтної плати" вiд 20.10.2009 р. N 1646-VI (стаття 1), Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28);

з 01.01.2010 - 695 гривень Закон України "Про встановлення прожиткового мiнiмуму та мiнiмальної заробiтної плати" вiд 20.10.2009 р. N 1646-VI (стаття 1), Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28);

з 01.11.2009 - 573 гривні Закон України "Про встановлення прожиткового мiнiмуму та мiнiмальної заробiтної плати" вiд 20.10.2009 р. N 1646-VI (стаття 1), Закон Верховної Ради України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (Стаття 28).

Як слідує з наявного у матеріалах справи документу, при розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 пенсійний орган не врахував вказаних вище норм Закону №1058-ІV та Конституції України, встановивши розмір пенсії позивача при загальному стажі його роботи 38 років, що суперечить правовій природі права на належний соціальний захист.

Виходячи з вимог Конституції України і вищенаведених положень законів пенсія позивача не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Розділ XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено пунктом 4-3 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Однак, всупереч вищенаведених норм законодавства відповідач не провів перерахунку пенсії позивача з урахуванням підвищень, індексації, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Отже, розрахунок пенсії відноситься до компетенції органу Пенсійного фонду, тобто до його дискреційних повноважень, в які суд не може втручатися.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 як непрацюючої особи з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовна вимога щодо сплатити позивачу протягом 10 днів суму боргу, що підлягає виплаті на виконання судового рішення, з урахуванням автоматичних масових перерахунків, мінімальної пенсії на момент виплати за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 року та компенсації втрати частини доходів не підлягає задоволенню оскільки відноситься до порядку виконання судового рішення.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, необхідно обґрунтування позивачем наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань позивачем.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача, що була предметом розгляду у даній справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, відтак заявлені позивачем обставини завдання йому моральної шкоди суд вважає не доведеними, в зв`язку з чим позовну вимогу про стягнення моральної шкоди суд вважає не обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65107) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул..Канатна,83, м.Одеса, 65107, ) здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 07.10.2009 по 05.12.2017 як непрацюючої особи з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру пенсії, підвищень та індексації відповідно до статей 27, 28, 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко