Справа № 320/7954/21
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року Київ № 320/7954/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління ДПС у Київській області (далі відповідач), в якому позивачка просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 26.11.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 26.11.2018 № .

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила про безпідставність винесених контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, оскільки порушень вимог податкового законодавства нею вчинено не було. Також однією з підстав позову позивачкою визначено протиправність призначення і проведення перевірки.

Позивачка стверджує, що податковим органом протиправно за період з 01.07.2016 по 30.06.2017 при визначені загальної суми отриманого доходу не виключено суми сплаченого акцизного податку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Від представника відповідача 08.09.2021 надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. Перевірка була призначена і проведена в межах норм податкового законодавства. Запит про надання інформації було вручено адресату, наказ на проведення перевірки та направлення на проведення перевірки, акт перевірки були повернуті за письмовою заявою одержувача, отже вважаються належним чином врученими, оскільки надіслані за податковою адресою платника податків.

Окремо відповідач зазначає, що сплата акцизного податку, на яке спирається позивачка до статті 181 Податкового кодексу України «Податок на додану вартість» не відноситься.

У відповіді на відзив від 14.09.2021 позивачка, з посиланням на практику Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 300/91/19, також указала, що податковим органом не здійснено віднімання від загальної суми отриманого за 12 місяців доходу суми податку на додану вартість.

У запереченнях на відповідь на відзив від 23.09.2021 відповідач повторно наголосив на незастосуванні положень щодо акцизного податку при встановлення порушень перевищення доходу у сумі 1000 000 гривень.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом установлено таке.

Податковим органом було направлено запит «Про надання інформації» від 31.05.2018 № 2331/ФОП/10-36-13-04 на податкову адресу позивачки, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням.

Відповідно до рекомендованого повідомлення вбачається, що конверт було вручено особі за довіреністю - Кузьменко.

У зв`язку з не наданням запитувальної інформації відповідачем на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України видано наказ від 05.10.2018 № 2078 «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на проведення перевірки від 05.10.2018 № 902/10-36-13-04, які були направлені рекомендованим поштовим відправленням, який був повернутий податковому органу.

Податковим органом на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 05.10.2018 № 2078 «Про проведення документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 » та направлення на проведення перевірки від 05.10.2018 № 902/10-36-13-04 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань повноти нарахування та сплати податку на додану вартість ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт № 912/10-36-13-04/ НОМЕР_1 від 29.10.2018 (далі акт перевірки).

Відповідачем 26.11.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення № про нарахування штрафних санкцій на суму 510 грн. та № про нарахування штрафних санкцій на суму 167 897, 73 грн.

Наказ про проведення перевірки був предметом розгляду у справі № 320/1718/19. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2021, яке станом на день прийняття рішення у цій справі набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено з підстав того, що документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу № 2078 від 05.10.2018 реалізована шляхом складання акта перевірки від 29.10.2018 № 912/10-36-13-04/ НОМЕР_1 та встановлено порушенням позивачкою податкового законодавства.

Водночас, у справі № 320/1718/19 судом установлено, що позивачка особисто не отримувала жодного запиту від податкових органів про надання документів та письмових пояснень. Цей конверт було отримано особою на прізвище ОСОБА_2 .

Судом досліджено рекомендоване повідомлення, з якого вбачається, що воно не містить підпису особи ОСОБА_2 , яка отримувала конверт. Як стверджує позивачка та не спростовано відповідачем, особа з прізвищем ОСОБА_2 у неї не працює, що підтверджується довідкою ФОП ОСОБА_1 . Крім того, позивачка не уповноважувала особу на прізвище « ОСОБА_2 » на отримання листа, документів, чи на представництво її інтересів у податкових органах, що підтверджується інформацією з реєстру довіреностей (№ витягу 38745331 від 12.03.2019), з якого вбачається, що всі довіреності, які позивачка видавала впродовж своєї діяльності вичерпали свою дію.

Відтак позивачка не мала можливості надати копії документів та пояснень для обґрунтування фактів.

Також позивачка стверджує, що наказ на проведення перевірки остання також не отримувала.

Судом установлено, що дійсно позивачка не отримувала наказ на проведення перевірки, оскільки цей конверт повернутий до податкового органу.

Відповідно до вимог пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Враховуючи те, що відповідний запит № 2331/ФОП/10-36-13-04 від 31.05.2018 ГУ ДФС у Київській області про надання інформації не вручався позивачці особисто та відсутнє повідомлення про вручення позивачці листа із цим запитом, суд доходить висновку, що ГУ ДФС у Київській області неправомірно видало оскаржуваний наказ про проведення перевірки.

В силу частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача з приводу ненадання первинних бухгалтерських документів до перевірки як наслідок правомірності викладених в акті перевірки обставин до уваги суду не беруться.

Щодо встановлених порушень вимог податкового законодавства, суд зазначає таке.

Перевіркою встановлено, що за період з 01.07.2016 по 30.06.2017 ФОП ОСОБА_1 отримано дохід від постачання товарів, робіт/послуг (останні 12 місяців) загальна сума якого склала 1000375 грн. без ПДВ.

У зв`язку із цим відповідач дійшов висновку про заниження ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 559 284 грн. за період з 01.07.2017 по 31.12.2017 у сумі 111 931, 32 грн., чим порушено вимоги пункту 181.1 статі 181, пункту 183.1 статті 183, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (дані наведені на сторінці 13 акта перевірки).

Відповідач також установив незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, а саме книг КОРО для суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 № 417.

За наслідками перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн. та податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 № за платежем податок на додану вартість у сумі 111 931, 82 грн. та штрафні (фінансові) санкції у сумі 55 965, 91 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятих відповідачем рішень, позивачка звернулась до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Податковий кодекс України, у редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин (далі ПК України) визначає як обов`язкову, так і добровільну реєстрацію особи платником податку на додану вартість.

Вимоги щодо обов`язкової реєстрації особи платником податку на додану вартість передбачено статтею 181 ПК України.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

У свою чергу, пунктами 183.1 та 183.2 статті 183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що особа підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, якщо сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована такій особі за останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень без урахування податку на додану вартість.

При цьому положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Тобто, з наведеного випливає, що обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість виникає у суб`єкта підприємницької діяльності за умови перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень без урахування податку на додану вартість сплаченого ним під час придбання цих товарів з метою подальшої реалізації кінцевим споживачам.

Суд констатує, що в позовній заяві позивачкою не заявлено таку підставу для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.11.2018 № як не вирахування податку на додану вартість із зальної суми із здійснення операцій з постачання товарів.

Водночас, при подані відповіді на відзив позивачка, окрім інших підстав, зазначає, що податковим органом протиправно не вирахувано податок на додану вартість із загальної суми зі здійснення операцій з постачання товарів.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд констатує, що позивачка не скористалась правом на зміну підстав позову у спосіб та порядок, визначених Кодексом адміністративного судочинства України.

Тим більше, суд звертає увагу, що таке вирахування відбувається лише у разі придбання для подальшої реалізації кінцевим споживачам товарів зі сплатою податку на додану вартість, тобто сума виручки позивачки повинна містити в собі податок на додану вартість.

Будь-яких доказів того, що позивачкою придбавався товар, у ціну якого було закладено податок на додану вартість, а тому з усієї суми виручки за 12 місяців слід вирахувати 20 % суду не надано і не встановлено.

Щодо включення акцизного податку у загальну суму виручки позивачки, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 14.1.191 статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції) (пункт 14.1.4 статті 14 ПК України).

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 177.3.1 статті 177 ПК України, не включаються до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, до загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом VІ ПК України (податок на доходи фізичних осіб) не включаються суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Так, як сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована за останніх 12 календарних місяців, сукупно не перевищила 1000000 гривень, адже сума акцизного податку з реалізованих позивачкою підакцизних товарів не включається до загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом VІ ПК України, то у позивачки і не виникло обов`язку реєстрації як платник податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2018 позивачкою до податкового органу подана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2017 рік. В додатку Ф2 позивачкою визначено доходи у сумі 1032106, 63 грн.

14.06.2018 позивачкою подано до податкового органу уточнюючу декларацію, де доходи складають 982959 грн., оскільки такою є сума доходу без акцизного податку з реалізованих підакцизних товарів, яка складає за 2017 рік 49147, 63 грн.

На підтвердження сплати акцизного податку позивачкою надано декларації акцизного податку та розрахунки суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами за відповідний період, а також звіти «ПриватБанку» про дебітові і кредитові операції по рахункам позивачки на підтвердження сплати акцизного податку.

Таким чином, встановлені судом обставини справи і наведені норми чинного законодавства свідчать, що відповідачем безпідставно встановлено суму отриману позивачкою від здійснення операцій в розмірі 1000375 грн. з урахуванням суми акцизного податку, що і стало підставою для застосування до позивачки штрафних санкцій та збільшення суми податкових зобов`язань.

Щодо застосування до позивачки штрафу у розмірі 510 грн. за незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу України строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, суд зазначає таке.

Рішенням суду у справі № 320/1718/19 встановлено, що позивачка не надала первинні бухгалтерські документи з незалежних від неї причин.

До матеріалів справи позивачкою надано копії Книг обліку розрахункових операції на РРО за відповідні періоди, інформація про роздрібний товарний обіг за 2017 рік по фіскальним номерам РРО з копіями чеків, довідки-розшифровки інших витрат в додатку Ф2 по податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік з копіями підтверджуючих документів, звіти «ПриватБанку» по дебітові і кредитові операції по рахунках позивачки.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Як установлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятих рішень.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходив із такого.

У силу вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 2587, 00 грн. згідно з квитанцією № 0.0..1 від 07.06.2021.

Суд, керуючись статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачці 2587, 00 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 26.11.2018 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 26.11.2018 № .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2587, 00 грн. (дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень 0 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5, корпус «А»).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.