Справа № 280/9125/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 280/9125/20

адміністративне провадження № К/9901/42836/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Калашнікової О.В., Мартинюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу

за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року (головуючий суддя - Семененко М.О.)

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 4 жовтня 2021 року (головуючий суддя - Шальєва В.А., судді: Білак С.В., Олефіренко Н.А.)

у справі №280/9125/20

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області

третя особа Державна судова адміністрація України

про визнання дій протиправними, стягнення суми.

I. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області недоплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року у розмірі 118 914,65 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року суддівську винагороду було нараховано та виплачено у обмеженому розмірі на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», що суперечить положенням статті 130 Конституції України та нормам Закону України «Про судоустрій і статус суддів», чим порушено його права та гарантії.

3. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо виплати судді Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року включно із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь судді Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суддівську винагороду, за період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року включно в розмірі 118 914,65 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

4. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Указом Президента України від 24 вересня 2016 року №410/2016 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Токмацького районного суду Запорізької області.

7. Наказом голови Токмацького районного суду Запорізької області від 15 листопада 2018 року №16-ос «Про встановлення доплати за вислугу років та перерахунок суддівської винагороди» судді Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 встановлено доплату за вислугу років: з 05 серпня 2018 року у розмірі 15% посадового окладу як такому, що має стаж роботи 04 роки 09 місяців 26 днів; з 10 жовтня 2018 року у розмірі 20% посадового окладу як такому, що має стаж роботи 05 років 00 місяців 01 день.

8. За період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року включно позивачу виплачувалась суддівська винагорода в обмеженому розмірі відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними Законом №553-IX) - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. Так, відповідно до довідки про нараховану та фактично виплачену суддівську винагороду за період з 01 квітня по 31 серпня 2020 року судді Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 (видану Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 08 грудня 2020 року за №08-02/1358) сума обмеження відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними Законом №553-IX) за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року становить 118 914,65 грн. Сума обмеження за період з 28 по 31 серпня 2020 року відновлена при перерахунку суддівської винагороди у вересні 2020 року.

9. Не погоджуючись з діями відповідача по нарахуванню та виплаті суддівської винагороди у обмеженому розмірі, позивач звернувся до суду з позовом.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, оскільки це є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу на судову владу.

11. Зміни до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо розміру суддівської винагороди або її обмеження не вносилися. Разом з тим, відповідач, який при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди мав керуватися виключно нормами цього Закону, у період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року включно при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди застосував положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», що прямо суперечить статті 130 Конституції України.

12. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того що розмір бюджетних видатків на виплату суддівської винагороди був обмежений у зв`язку із запровадженням карантину, та не дозволяв відповідачу виплатити суддівську винагороду в розмірі, передбаченому статтею 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Навпаки, зміни до кошторису відповідача стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» не вносилися.

13. Підлягав уточненню період, протягом якого відбувалося обмеження суддівської винагороди, оскільки за встановленими обставинами справи таким періодом є період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року включно, оскільки у вересні 2020 року порушення прав позивач було усунено, а належна до виплати суддівська винагорода перерахована з 28 серпня 2020 року у належному розмірі.

14. Визначений позивачем розмір належної до стягнення суми (118 914,65 грн) узгоджується з розміром обмеження, розрахованим відповідачем відповідно до наданої довідки, отже спір між сторонами в цій частині відсутній.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. У обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає про те, що під час розгляду справи не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20 щодо необхідності застосування бюджетного законодавства під час нарахування та виплати суддівської винагороди.

16. Також всупереч викладеним Верховним Судом висновкам правовий статус Державної судової адміністрації України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди, передбачених частинами першою, третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами внесеними Законом № 553-ІХ), судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи не встановлювався.

17. Вказує на те, що апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 липня 2021 року у справі № 340/1727/20, від 28 липня 2021 року у справах № 340/1901/20 та № 160/6740/20 щодо необхідності виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» шляхом «безспірного списання», внаслідок чого кошти на виконання судового рішення у цій справі було стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області.

18. Також судами не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23 січня 2019 року у справі 820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 814/1274/17 щодо ретроактивності рішень Конституційного Суду України, з урахуванням яких Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 не підлягало застосуванню до спірних правовідносин.

19. Третя особа у відзиві на касаційну скаргу зазначала що саме Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, нараховувало та виплачувало позивачу суддівську винагороду з бюджетних коштів.

20. З 18 квітня 2020 року територіальне управління як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на власний розсуд вирішуючи який нормативно-правовий акт потрібно виконувати. Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути оскільки вони виникли до прийняття такого рішення, яке не містить положень які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до його прийняття.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

21. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

22. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

23. Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області по обмеженню розміру суддівської винагороди у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року.

24. Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

25. Згідно з преамбулою Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

26. Відповідно до частин першої - другої статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

27. За змістом частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

28. Частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII обумовлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

29. Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє у редакції Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України») базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

30. 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 553-IX), згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX) доповнено, зокрема статтею 29 наступного змісту: «установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша). Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга). Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».

31. 28 серпня 2020 року Конституційний Суд України Рішенням № 10-р/2020 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частин першої, третьої статті 29 Закону № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 553-IX. Відповідно до вказаного рішення вказані положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

32. 03 березня 2020 року Верховний Суд ухвалив постанову в справі № 340/1916/20 за схожих фактичних обставин справи і правового регулювання спірних відносин. Так, спір у справі № 340/1916/20 виник у зв`язку із обмеженням виплати суддівської винагороди у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року на підставі статті 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 553-ІХ), що зумовило звернення до суду з позовом про нарахування недоотриманих коштів (суддівської винагороди). Відмінним є предмет спору і суб`єктний склад спірних правовідносин, але, пам`ятаючи про підстави їх виникнення та власне суть порушеного права, за захистом якого подавався позов (у справі № 340/1916/20), у зіставленні з підходом і мотивами суду касаційної інстанції, на яких базується згадана постанова, можна констатувати, що на застосовність правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 340/1916/20, до цієї справи зазначені відмінності не впливають.

33. Варто наголосити, що у розрізі встановлених обставин справи № 340/1916/20 Верховний Суд у постанові від 03 березня 2020 року висловив правову позицію з приводу застосування положень статті 135 Закону № 1402-VIII при виплаті суддівської винагороди (у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року), усуваючи таким чином правову колізію, яка виникла у зв`язку із набранням чинності положень Закону № 553-ІХ, яким Закон № 294-ІХ було доповнено статтею 29. Тобто у вказаній справі Верховний Суд головним чином загострив увагу на тому, який нормативно-правовий акт підлягає застосуванню при визначенні розміру суддівської винагороди. Власне, це й було тим основним питанням, якого стосувався правовий висновок Верховного Суду.

34. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України (пункт 54 постанови). Зміни до цього Закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який мовиться у позовній заяві (з квітня по травень 2020 року) не вносилися, тож законних підстав для обмеження її виплати (10 прожитковими мінімумами) не було (пункт 55 постанови).

35. Щодо Закону № 553-ІХ (яким внесено зміни до Закону № 294-ІХ, зокрема доповнено його статтею 29 (пункт 10 розділу І Закону № 553-ІХ), то у розрізі наведених вище міркувань та правового регулювання спірних відносин колегія суддів зазначає, що цей Закон, позаяк він не є законом про судоустрій, ним чи іншим законом не вносилися зміни до Закону №1402-VIII (стосовно розміру суддівської винагороди), не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом № 553-ІХ, має вирішуватися на користь Закону № 1402-VIII (пункт 56 постанови). <…> Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону №294-ІХ (у редакції Закону № 553-ІХ). Ще раз підкреслюємо, що Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх) (пункт 58 постанови).

36. За наведеного правового регулювання та обставин справи, а також з огляду на висловлену правову позицію Верховного Суду у постанові від 03 березня 2021 року, колегія суддів констатує, що обмеження розміру суддівської винагороди у зв`язку із прийняттям Закону № 553-ІХ щодо обмеження виплати суддівської винагороди 10 розмірами мінімальної заробітної плати протягом спірного періоду було неправомірним.

37. У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми статті 135 Закону № 1402-VIII, констатуючи, що цей закон є спеціальним для спірних правовідносин і неправомірним було обмеження виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування згідно з частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ.

38. За таких обставин та правового врегулювання Верховний Суд уважає правильним висновок суду першої інстанції, підтриманий апеляційним судом, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

39. Під час розгляду справи судом першої інстанції було досліджено кошторис Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на 2020 рік (та зміни до нього) та встановлено що у період з 18 квітня до 27 серпня 2020 року включно у зв`язку із запровадженням обмеження суддівської винагороди бюджетні асигнування на оплату праці не зменшувалися.

40. Таким чином, висновок судів першої та апеляційної інстанцій за результатами встановлених обставин справи, про те, що нарахування та виплата позивачу у спірному періоді суддівської винагороди у неповному обсязі є наслідком вчинення дій Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, а тому належним способом відновлення порушеного права позивача є стягнення з відповідача недоплаченої суддівської винагороди, є правомірним. У даному випадку відповідач розпорядився виділеними коштами з урахуванням обмежень, які встановлені статтею 29 Закону 294-IX (зі змінами, внесеними Законом №553-IX).

41. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №160/15370/20 та від 22 грудня 2021 року у справі № 160/15369/20.

42. З огляду на те, що Державною судовою адміністрацією України, як головним розпорядником відповідних бюджетних коштів, у спірний період кошти на виплату суддівської винагороди у розмірі, визначеному статтею 135 Закону № 1402-VIII, виділялися, то її було залучено до участі у справі як третю особу та витребувано інформацію про те, чи були виділені кошти на виплату суддівської винагороди у 2020 році у розмірі, з урахуванням вимог статті 135 Закону № 1402-VIII; чи відбувалися зміни у кошторисі Токмацького районного суду Запорізької області на 2020 рік щодо обсягу коштів, виділених на виплату суддівської винагороди, у зв`язку з введенням обмежень; чи відбулося у спірному періоді зменшення обсягу бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на виплату суддівської винагороди суддям Токмацького районного суду Запорізької області у 2020 році.

43. Щодо посилання у касаційній скарзі на необхідність виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», а не за рахунок коштів Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, то Верховний Суд зазначає таке.

44. У постановах Верховного Суду, на необхідність врахування правового висновку щодо спірного питання у яких звертав увагу касаційній скарзі відповідач, було зазначено, що виплата суддівської винагороди із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), на думку колегії суддів, могла бути обумовленою, окрім іншого, меншим обсягом бюджетних асигнувань головним розпорядником на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду), що вочевидь свідчить про безпосередню участь ДСА України у механізмі фінансування видатків на виплату суддівської винагороди, зокрема й до появи заборгованості з її виплати протягом квітня-серпня 2020 року. Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, колегія суддів у вказаних відповідачем справах прийшла до висновку, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА України, як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

45. У цій справі судами попередніх інстанцій було встановлено що ДСА України було виділено кошти за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» в повному обсязі, зміни до кошторису не вносилися.

46. Враховуючи встановлення судами попередніх інстанцій розпорядника коштів, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

47. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

48. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 356 КАС України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 280/9125/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

О.В. Калашнікова

Н.М. Мартинюк