Справа № 420/22118/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/22118/21
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасувати вимогу

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2021р. №Ф.31233-51 на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2021р. у розмірі 37788,74 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що в даному випадку має місце порушення строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, який мав бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску. Проте, контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача не направлялась тривалий час (три роки), а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зростала. Вказане, на думку позивача, свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки). Таким чином, позивач вважає, що недотримання відповідачем строків прийняття відповідних рішень позбавило позивача можливість передбачати наслідки, та позбавило, у випадку необхідності та з належною допомогою, узгоджувати свою поведінку, та як наслідок призвело до покладення на позивача надмірного тягара зі сплати єдиного внеску.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України №2464-VII «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Таким чином, відповідач наголошує, що в ІКП ФОП ОСОБА_1 відповідно до фактичних обставин справи станом на 31.01.2021 року наявна заборгованість у розмірі 37788,74 грн. У зв`язку з зазначеним, в ІКП позивача за технологічним кодом 71040000 виникла недоїмка зі сплати єдиного внеску за 2017-2020 роки. Отже, контролюючим органом згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-31233-51 від 12.10.2021 року, яку направлено позивачеві.

Таким чином, на переконання апелянта, відповідно до вищезазначеного, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-31233-51 від 12.10.2021 року на суму 37788,74 гривень є правомірною та законною.

Також, апелянт наголошує, що частиною 16 ст. 25 Закону № 2464 встановлено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Судом апеляційної інстанції належним чином були повідомленні учасники справи про відкриття апеляційного провадження у справі, позивачем відзив на апеляційну скаргу до суду не надано, проте судова колегія вважає, що справу може бути вирішено на підставі наявних у системі документообігу суду доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що за даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС ОСОБА_1 з 10.03.2005 перебуває на обліку в Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області як фізична особа-підприємець.

Станом на 31.01.2021 в інтегрованій картці платника податків за позивачем рахувалася заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 37788,74 грн. Відповідно даних інтегрованої картки платника та пояснень, викладених у відзиві відповідачем, судом встановлено, що у позивача за технологічним кодом 71040000 виникла недоїмка зі сплати єдиного внеску за 2017-2020 роки:

2017 рік:

- за 1 кв. нарахована по строку 19.04.2017 року у сумі 2112 грн.,

- за 2 кв. нарахована по строку 19.07.2017 року у сумі 2112 грн.,

- за 3 кв. нарахована по строку 19.10.2017 року у сумі 2112 грн.,

- за 4 кв. нарахована по строку 19.01.2017 року у сумі 2112 грн.;

2018 рік:

- за 1 кв. нарахована по строку 19.04.2018 року у сумі 2457,18 грн.,

- за 2 кв. нарахована по строку 19.07.2018 року у сумі 2457,18 грн.,

- за 3 кв. нарахована по строку 19.10.2018 року у сумі 2457,18 грн.,

- за 4 кв. нарахована по строку 21.01.2018 року у сумі 2457,18 грн.;

2019 рік:

- за 1 кв. нарахована по строку 19.04.2019 року у сумі 2754,18 грн.,

- за 2 кв. нарахована по строку 19.07.2019 року у сумі 2754,18 грн.,

- за 3 кв. нарахована по строку 19.10.2019 року; у сумі 2754,18 грн.,

- за 4 кв. нарахована по строку 21.01.2019 року у сумі 2754,18 грн.;

2020 рік:

- за 1 кв. нарахована по строку 21.04.2019 року у сумі 2078,12 грн.,

- за 2 кв. нарахована по строку 19.07.2019 року у сумі 1039,06 грн.,

- за 3 кв. нарахована по строку 19.10.2019 року у сумі 3178,12 грн.

На підставі даних інтегрованої картки платника податків позивача відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2021 № Ф-31233-51, яку отримано позивачем 04.11.2021 р.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки з боку відповідача мало місце порушення строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Податкового кодексу України строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.36.5 ст.36 Податкового кодексу України «Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи».

Відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який набрав чинності з 01.01.2011 року зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Так відповідно до п. 25.4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до Розділу IV Інструкції про порядок нарахування та спати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Вимога про сплату боргу є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Згідно з п.59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Тобто податкова вимога надсилається на підставі наявності у платника податків податкового боргу.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Зауважимо, що з 01.01.2017 до ст. 7 Закону №2464 було внесено зміни, одна із яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року.

Так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, колегія суддів зазначає, що фізичні особи підприємці у 2017 році мали нараховувати єдиний соціальний внесок за себе у розмірі не меншому ніж 704 грн., оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати на весь 2017 рік становить 3200 грн. (3200 *22/100=704). Тобто за 2017 рік розмір єдиного соціального внеску складає: 704*12=8448 грн.

Також, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2018 рік - 3728 грн., тобто за один квартал 2018 року - визначений розмір ЄСВ складає 3723*22/100*3=2457,18 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2019 рік - 4173 грн., тобто за один квартал 2019 року - визначений розмір ЄСВ складає 4173*22/100*3=2754,18 грн.

Судом встановлено, що згідно ІКП по платежу 71040000 станом на 31.01.2021 проведено нарахування єдиного внеску у загальній сумі 37788,74 грн., що підтверджується копію інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 з визначенням сум, нарахованого єдиного соціального внеску за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік та 2020 роки, де загальна сума боргу станом на 31.01.2021 становить 37788,74 грн. (а.с. 27-30).

Колегія суддів зазначає, що базою нарахування ЄСВ є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню ПДФО. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Таким чином, з 2017 року якщо такими платниками не отримано дохід у звітному році або окремому місяці звітного року вони зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону № 2464 особи, зазначені у п.4.ч.1.ст.4 звільняються від сплати за себе ЄСВ, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що якщо фізична особа-підприємець з 01.01.2017 року застосовує загальну систему оподаткування і не є пенсіонером за віком або інвалідом, то вона не звільняється від обов`язку нараховувати, обчислювати та сплачувати ЄСВ на загальних підставах.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що частиною 16 ст. 25 Закону № 2464 встановлено, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно п. 13 VII Інструкції про порядок нарахування та спати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

З огляду на викладене колегія суддів вважає висновки суду щодо порушення відповідачем строку обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску помилковими, оскільки у відповідності до вищевикладеного строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

При цьому інших порушень норм податкового законодавства відповідачем під час складання та винесення податкової вимоги судом першої інстанції під час розгляду справи в суді не встановлено.

Аналізуючи відомості з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача, станом на 31.01.2021 становить 37788,74 грн., тому ГУ ДПС в Одеській області законно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.10.2021 року № Ф-31233-51, тому така вимога про сплату боргу (недоїмки) є правомірною та законною, а тому скасуванню не підлягає.

З огляду на викладені обставини, судом першої інстанції прийняте рішення щодо задоволення позовних вимог без всебічного дослідження та надання оцінки доказам наявним в матеріалах справи, з порушенням норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенн і позову.

За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко