Справа № 500/1516/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1516/22

27 квітня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" до Тернопільської митниці Держмитслужби про визання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» до Тернопільської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.02.2022 № 0000003/7.25-19 та № 0000004/7.25-19.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами проведення документальної невиїзної перевірки дотримання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317, відповідачем складено Акт про результати документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи №3/22/7.25-19/30915832 від 10.02.2022. Вказаним актом зафіксовано, що в ході митного оформлення позивачем товару за митною декларацією від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317, внаслідок безпідставного застосування зменшених ставок ввізного мита та преференції « 410» - встановлено порушення пункту 1 статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, вимог частини другої статті 48 та частини першої статті 257 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 202285,89грн; підпункту в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 40457,17грн.

На підставі Акта перевірки №3/22/7.25-19/30915832 від 10.02.2022, посадовою особою Тернопільської митниці складено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 0000003/7.25-19 від 24.02.2022, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 222514,48грн та податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 0000004/7.25-19 від 24.02.2022, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім ставки 7%) на загальну суму 44502,89 грн.

Позивач не погоджується із вказаними донарахуваннями контролюючого органу та покликається на те, що ним надано усі необхідні документи для підтвердження відомостей про характеристики товарів (преференційне походження) та сплачено необхідні митні та податкові зобов`язання при здійсненні митних процедур за митною декларацією від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317, а докази існування у товариства намірів фінансового характеру, спрямованих на ухиляння від сплати всіх необхідних платежів при митному оформленні, відсутні, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на переконання позивач, є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 16.03.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

29.03.2022, на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що з метою забезпечення належного контролю за правомірністю визначення країни походження товарів, які оподатковуються преференційними ставками ввізного мита, керуючись положеннями статті 32 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, - Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Королівства Іспанія сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т, що наданий позивачем до митного оформлення товару за митною декларацією від 29.11.2019 № UА403010/2019/017317.

За інформацією уповноваженого органу Королівства Іспанія (лист № 147/21), за наслідками перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т, який надано позивачем в підтвердження преференційного походження товару, - встановлено, що сертифікат та зазначені в ньому підпис та печатка справжні. Однак, після проведення відповідних перевірок, - не вдалось отримати докази «преференційного походження товарів, на які поширюється зазначений сертифікат», а тому вказано, що недоцільно застосовувати тарифні преференції до товару, що надається, як це передбачено угодою між ЄС та Україною.

Відповідач зазначає, що оскільки позивачем не підтверджено належним чином преференційне походження товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією №UА403010/2019/017317 від 29.11.2019, та з огляду на те, що для ввезеного позивачем товару країна походження є визначальною для оподаткування, а інформація про походження, зазначена у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т виявилась непідтвердженою, то вказаний товар підлягає оподаткуванню ввізним митом за повною» ставкою ввізного мита відповідно до статті 48 Митного кодексу України, а звільнення від сплати ввізного мита та/або застосування зменшених ставок ввізного мита на підставі Угоди між ЄС та Україною при митному оформленні позивачем застосовано невірно.

За наведених обставин, відповідач вважає, що проведені донарахування позивачі здійснено підставно (арк. справи 32-58).

Інших заяв по суті спору на адресу суду не надходило.

Суд ухвалою від 29.03.2022 відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до положень статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» (далі ТОВ «Агробізнес») зареєстрований як суб`єкт господарювання з основним видом економічної діяльності 10.71 «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних та кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання» та взятий на облік як платник податків.

ТОВ «Агробізнес», за митною декларацією від 29.11.2019 № UA403010/2019/017317, ввезено на митну територію України та здійснено митне оформлення товару (транспортний засіб), а саме: «автобус, бувший у користуванні, марка: VOLVO: модель: B12BER / DH12E420 Е5; ідентифікаційний номер: YV3R8M922AA139829; тип двигуна: дизельний: № двигуна: не встановлено; робочий об`єм: 12 130 куб. см, потужність: 309 кВт; календарний рік виготовлення: 2010р.; модельний рік виготовлення: 2010р.; колісна Формула: 4x2: повна маса: 19 000 кг; загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія: 57; призначений для використання по дорогах загального користування для перевезення пасажирів. Торговельна марка: VOLVO. Виробник; AB VOLVO BUS CORP - Швеція / SE» Код товару згідно з УКТЗЕД . Ставка ввізного мита пільгова/повна 20%, зменшене ввізне мито (згідно з Доповненням І до Регіональної конвенції) 10% від митної вартості (арк. справи 20).

Відповідно до Класифікатора способів розрахунків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011, спосіб платежу 01 - сплата митних платежів у безготівковій формі через рахунки, відкриті на ім`я митних органів в територіальних органах Державної казначейської служби, а спосіб у зв`язку із звільненням від оподаткування, передбаченим Митним кодексом України, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України при поміщенні товарів у митні режими Імпорту (випуск у вільний обіг), експорту.

Позивачем до бюджету сплачено/нараховано митних платежів на суму 984358,75грн, а саме: мито - 202 285, 88 грн (спосіб платежу - 01) та 202 285, 89 грн (спосіб платежу - 06), акцизний податок - 112 298, 36 грн (спосіб платежу - 01) та податок на додану вартість - 467 488, 62 грн (спосіб платежу - 01).

Фактурна вартість товару (графи 22, 42 Митної декларації) згідно товаросупровідних документів (договору купівлі-продажу № 16/09 від 16.09.2019, фактури № від 30.10.2019) 75 000, 00 евро (згідно із встановленим Національним банком України курсом на дату митного оформлення 1 EUR = 26,45115000 грн. - 1 983 836, 25 грн) (арк. справи 21-23).

Митна вартість декларантом самостійно заявлена за основним методом визначення митної вартості товарів (графи 43, 45 Митної декларації) в сумі 2 022 858, 84 грн.

Отримувач товару (графа 8 Митної декларації) та особа відповідальна за фінансове врегулювання (графа 9 Митної декларації) ТОВ «Агробізнес».

Відправник товару (графа 2 Митної декларації) MAN Truck & Bus Iberia S.A. unipersonal (Av. De la Canada, 52 28823 Coslada, Madrid).

У графі 34 «Код країни походження» Митної декларації декларант зазначив EU (Європейський Союз). Країна походження вказаного товару у графі 34 митної декларації заявлена декларантом на підставі відомостей, наявних у сертифікаті форми EUR.1, наданому експортером Іспанії.

Судом встановлено, що на підтвердження країни походження товару декларантом, під час митного оформлення, надано сертифікат з переміщення Форми EUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т та застосовано преференцію по сплаті ввізного мита « 410» - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 Розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом. Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (надалі - Угода)), яка відображена в графі 36 митної декларації (арк. справи 44).

З метою забезпечення належного контролю за правомірністю визначення країни походження товарів, які оподатковуються преференційними ставками ввізного мита, керуючись положеннями статті 32 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, - Державною митною службою України направлено на перевірку до уповноваженого органу Королівства Іспанія сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т, що наданий позивачем до митного оформлення товару за митною декларацією від 29.11.2019 № UА403010/2019/017317.

Державною митною службою України листом від 29.11.2021 № 15/15-03/7.25/5703 (арк. справи 43) направлено на адресу Тернопільської митниці інформацію від уповноваженого органу Королівства Іспанія (лист № 147/21) з результатами перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т.

Так зокрема, уповноважений орган Королівства Іспанії листом за № 147/21 повідомив, що сертифікат № А-0989956-Т та зазначені в ньому підпис та печатка справжні. Однак, після проведення відповідних перевірок, не вдалося отримати докази преференційного походження товарів, на які поширюється зазначений сертифікат. Відповідно, недоцільно застосовувати тарифні преференції до товару що надається, як це передбачено Угодою між ЄС та Україною (арк. справи 43 зворот).

На підставі пункту 1 частини третьої статті 345, пункту 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України, згідно із наказом Тернопільської митниці від 24.01.2022 № 8 (арк. справи 47) та Повідомлення про проведення перевірки №1 від 24.01.2022 (арк. справи 47 зворот), в період з 28.01.2022 по 31.01.2022, митницею проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ТОВ «Агробізнес» вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 29.11.2019 № UA403010/2019/017317.

За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки ТОВ «Агробізнес» складено Акт від 10.02.2022 № 3/22/7.25-19/30915832 (арк. справи 48 зворот 53).

Проведеною перевіркою зафіксовано, що в ході митного оформлення позивачем товару за митною декларацією від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317, внаслідок безпідставного застосування зменшених ставок ввізного мита та преференції « 410» - ТОВ «Агробізнес» порушено пункт 1 статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження, вимог частини другої статті 48 та частини першої статті 257 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 202285,89 грн, а також порушено підпункт в) пункту 185.1 статті 185, пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 40457,17 грн.

На підставі Акта перевірки №3/22/7.25-19/30915832 від 10.02.2022, посадовою особою відповідача винесено податкові повідомлення-рішення від 24.02.2022 форми «Р», а саме:

№ 0000003/7.25-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на нафтопродукти, транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на загальну суму 222514,48грн, в тому числі 202285,89грн за податковим зобов`язанням та 20228,59грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (арк. справи 55);

№ 0000004/7.25-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім ставки 7%) на загальну суму 44502,89грн, в тому числі 40457,17грн за податковим зобов`язанням та 4045,72грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (арк. справи 56 зворот 57).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач із даним позовом в суд про їх скасування.

Суд зазначає, що спір між сторонами стосується наявності чи відсутності права у ТОВ «Агробізнес» на застосування преференційного режиму для сплати мита при ввезені на територію України товару згідно Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, - з підстав преференційного походження товару (митне оформлення якого здійснено за митною декларацією №UА403010/2019/017317 від 29.11.2019).

При цьому, відповідач не визначав країну походження (виробника товару), а здійснив верифікацію документів, поданих позивачем для визначення правильності застосування позивачем пільгової ставки ввізного мита на підставі вказаної Угоди між ЄС та Україною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини першої статті 271 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною першою статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі ввезення товару на митну територію України виникає податковий обов`язок зі сплати ввізного мита, а також податку на додану вартість у розмірі та в порядку, встановленому законом. При цьому, при визначенні бази оподаткування податку на додану вартість враховується розмір мита.

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Так, згідно з частинами першою, другою та третьою статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина шоста статті 36 МК України).

Відповідно до частини сьомої статті 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16 вересня 2014 року № 1678-VII, ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі Угода).

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Згідно з статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію, з метою впровадження цієї Угоди, наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною першою статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифікату з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 МК України встановлено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини третьої статті 44 МК України).

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Відповідно до частини першої статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

Статтею 25 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

Частиною першою статті 45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Водночас частиною першою та другою статті 37 розділу ІV Угоди про асоціацію встановлено, що Сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю.

Якщо Сторона на основі об`єктивно задокументованої інформації відчуває неспроможність забезпечити адміністративне співробітництво та/або відчуває існування незаконних дій або шахрайства іншої Сторони відповідно до цієї Глави, заінтересована Сторона може тимчасово призупинити дію відповідного преференційного режиму для відповідного товару (товарів) згідно із цією статтею.

Відповідно до статті 32 розділу VI «Домовленості про адміністративне співробітництво» Протоколу І до Угоди про асоціацію Митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Згідно з положеннями статті 33 розділу VI «Домовленості про адміністративне співробітництво» Протоколу І до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запиту про перевірку.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 МК України у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Судом встановлено, що при ввезенні товарів на митну територію України, позивач здійснив митне оформлення такого товару, митна декларація від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317: «автобус, бувший у користуванні, марка: VOLVO: модель: B12BER / DH12E420 Е5; ідентифікаційний номер: YV3R8M922AA139829; тип двигуна: дизельний: № двигуна: не встановлено; робочий об`єм: 12 130 куб. см, потужність: 309 кВт; календарний рік виготовлення: 2010р.; модельний рік виготовлення: 2010р.; колісна Формула: 4x2: повна маса: 19 000 кг; загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія: 57; призначений для використання по дорогах загального користування для перевезення пасажирів. Торговельна марка: VOLVO. Виробник; AB VOLVO BUS CORP - Швеція / SE» Код товару згідно з УКТЗЕД .

У зазначеній декларації у графі 34 «Код країни походження» позивачем зазначено «ЕU», а у графі 36 «Преференція» вказано « 410» (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), у зв`язку з чим застосовано преференційну ставку ввізного мита - 10%.

Під час декларування товарів за зазначеними вище митними деклараціями позивачем подано сертифікат з перевезення товару ЕUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т.

Проте, в ході перевірки, податковий орган дійшов висновку про неправомірність застосування позивачем тарифної преференції (за кодом « 410» - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС) у вигляді зменшення ставки мита при митному оформленні товару на підставі пред`явлення до митного органу сертифіката з перевезення товару EUR.l.

Такий висновок, як свідчать матеріали справи, обґрунтований тим, що уповноваженим органом Іспанії не підтверджено преференційний статус походження товарів задекларованих позивачем у митній декларації від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317.

Суд вважає за доцільне вказати, що статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Проаналізувавши наведені норми колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 01.03.2021 у справі №240/7093/19 дійшла висновку, що міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

Враховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 43 МК України, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, на переконання суду, обґрунтованим та правомірним є висновок відповідача, що за результатами перевірки встановлено порушення пункту 1 статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференції правил походження в частині відсутності підтвердження статусу преференційного походження товару, ввезеного за сертифікатом з перевезення товару ЕUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т, як такого що походить з певної країни в розумінні цього Доповнення та підпадає під дію цієї Конвенції.

Твердження позивача про те, що сертифікат з перевезення товару ЕUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т містить повну та достовірну інформацію щодо задекларованого товару, а будь-які розбіжності в документах про країну походження товару відсутні, що на думку позивача підтверджує країну походження задекларованого за митною декларацією товару у відповідності до вимог статей 43, 44, 335 Митного кодексу України, - суд оцінює критично, оскільки уповноважений орган Королівства Іспанії листом за № 147/21 повідомив, що хоч сертифікат ЕUR.1 № А-0989956-Т та зазначені в ньому підпис та печатка справжні, все ж після проведення відповідних перевірок, не вдалося отримати докази преференційного походження товарів, на які поширюється зазначений сертифікат, а тому вказана на недоцільність застосовувати тарифні преференції до товару що надається, як це передбачено Угодою між ЄС та Україною.

Для позивача наслідками перевірки вказаного сертифікату щодо преференційного походження товару від такого уповноваженого органу Королівства Іспанії, полягають на переконання суду в тому, що товари які заявлені до митного оформлення ТОВ «Агробізнес» у митній декларації від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317, ввезені за сертифікатом з перевезення товару ЕUR.1 від 14.11.2019 №А0989956Т, - не набули статусу преференційного походження, що призвело до безпідставного застосування преференційного режиму оподаткування передбаченого для товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС.

На переконання суду, оскільки експортер не підтвердив статус розглядуваних товарів, митне оформлення яких здійснено позивачем, такий товар не може вважатись таким, що походить з ЄС, з огляду на приписи статті 2 розділу 11 Протоколу 1 Угоди.

У свою чергу невідповідність спірного товару вимогам Угоди, позбавляє позивача права застосовувати при його розмитненні пільги (тарифні преференції), встановлені Митним кодексом України.

При цьому, порядок визначення походження товарів викладений у Протоколі I - Протокол щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва, до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Протокол І).

Згідно частини першої статті 16 Протоколу І, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або UA/EU/P1/ua 14; (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

В силу приписів частин першої-п`ятої статті 17 Протоколу І, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу

Під іншими умовами цього Протоколу слід розуміти й дотримання Правил походження визначених відповідно до Додатку 11 Протоколу 1.

Так, згідно частини першої статті 33 Протоколу І, подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

У даному випадку формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання преференції. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.

З урахуванням наведених норм та обов`язкових до врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 01.03.2021 у справі №240/7093/19 у контексті спірних правовідносин суд дійшов переконання, що отримання відповідачем інформації від уповноважених органів Королівства Іспанія щодо не підтвердження преференційного походження товару, митне оформлення яких здійснював позивач на підставі митної декларації від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317, безумовно зобов`язує відповідача не застосовувати пільги в рамках Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Угоди під час митного оформлення таких товарів.

За приписами норм МК України, а також за змістом висновків Верховного Суду у постанові від постанові від 29.09.2020 у справі №160/9473/19, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, яка надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, спірним у даній справі є питання «походження товару», як підстави для застосування відповідних митних преференцій, а не правильність та наявність документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів та її складових.

У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

За таких обставин, позивачем не надано до суду належних доказів того, що заявлена ним у митній декларації від 29.11.2019 №UA403010/2019/017317 до митного оформлення продукція набула статусу преференційного походження, а відповідач дійшов вірного висновку про необґрунтованість застосування позивачем преференції при декларуванні спірного товару.

На підставі наведеного, контролюючим органом обґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 24.02.2022 № 0000003/7.25-19 та № 0000004/7.25-19.

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства, підстав для визнання їх протиправними та скасування немає.

У відповідності до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем доведено правомірність оскаржених податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами та задоволенні позову слід відмовити.

Суд також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, а також докази надані позивачем, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" до Тернопільської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 24.02.2022 № 0000003/7.25-19 та № 0000004/7.25-19, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробізнес" (місцезнаходження: с. Токи, Тернопільський район, Тернопільська область, 47823, );

відповідач: - Тернопільська митниця Держмитслужби (місцезнаходження: вул. Текстильна, 38, м. Тернопіль, 46004, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.