Справа № 380/1321/22
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1321/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України, у якій позивачка просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47 320,00 грн, передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ХІ від 13 квітня 2020 року;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області на користь позивачки нараховану, але не виплачену суддівську винагороду з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року в сумі 29 602,80 грн, з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачці недоплаченої суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року в сумі 29 602,80 грн.

Разом з позовними вимогами просить допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць.

Позов обґрунтований тим, що у період з 01.05.2020 по 31.05.2020 відповідач, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, не нараховував позивачці суддівську винагороду у повному обсязі, і, відповідно виплатив в обмеженому обсязі, а саме, у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що, як вважає позивачка, суперечить нормам Конституції України, законам України і правовій природі суддівської винагороди.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає, що ухвалою судді від 20.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та ухвалено розглянути цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Львівській області.

28.01.2022 до суду від представника відповідача-1 надійшов відзив, у якому останній проти позову заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що за період з 18.04.2020 до 28.08.2020 положення частини 1, 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-IX) були чинними і на підставі них здійснювалось нарахування та виплата позивачці суддівської винагороди. Тому, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, як розпорядник коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для виплати у період з 01.05.2020 по 31.05.2020 суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Крім цього, вказує, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020, яким зазначені положення Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» були визнані неконституційними на спірні правовідносини з 18.04.2020 до 28.08.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини у справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.

08.02.2022 до суду надійшов відзив від представника відповідача-2, у якому останній проти позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що, здійснюючи у період з 18 квітня по 28 серпня 2020 року виплату суддівської винагороди позивачу у розмірі, визначеному абзацом 1 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ), діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічно відповідачу-1 вказує, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020, яким зазначені положення Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» були визнані неконституційними на спірні правовідносини з 18.04.2020 до 28.08.2020 не може вплинути, оскільки правовідносини у справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.

Третя особа правом на подання пояснень щодо позову та відзиву не скористалася, що не перешкоджає розгляду та вирішенню справи за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 15.02.2022 у задоволенні заяви представника відповідача Державної судової адміністрації України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою суду від 27.04.2022 в задоволенні клопотання відповідача-1 про об`єднання в одне провадження адміністративних справ відмовлено.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Указом Президента України «Про призначення суддів» № 789/2010 від 28 липня 2010 року, ОСОБА_1 , призначено на посаду судді Шахтарського міськрайонного суду Донецької області строком на п`ять років.

Указом Президента України «Про переведення суддів» № 503/2013 від 06 вересня 2013 року ОСОБА_1 переведено на посаду судді Ворошиловського районного суду м. Донецька у межах п`ятирічного строку.

Указом Президента України «Про переведення суддів» № 83/2015 від 14 лютого 2015 року ОСОБА_1 переведено на посаду судді Шевченківського районного суду м. Львова у межах п`ятирічного строку.

Наказом голови Шевченківського районного суду м. Львова № 18/К від 27 лютого 2015 року позивачку зараховано до облікового складу суду та встановлено оклад згідно штатного розпису, також встановлено щомісячну надбавку за вислугу років в розмірі 20% від посадового окладу.

Наказом голови Шевченківського районного суду м. Львова № 19/К від 27 лютого 2015 року позивачці встановлено з 27 лютого 2015 року щомісячну доплату за науковий ступень кандидата юридичних наук із спеціальності «Кримінальний процес та криміналістика; судова експертиза; оперативно-розшукова діяльність» в розмірі 15% від посадового окладу.

Указом Президента України «Про призначення та тимчасове переведення суддів» № 441/2017 від 29 грудня 2017 року позивачку призначено на посаду судді Шевченківського районного суду м. Львова.

Згідно наказу голови Шевченківського районного суду м. Львова № 4 К від 10 січня 2018 року ОСОБА_1 приступила до виконання обов`язків судді Шевченківського районного суду м. Львова з 11 січня 2018 року, позивачці встановлено щомісячну надбавку за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу та щомісячну доплату за науковий ступень кандидата юридичних наук із спеціальності «Кримінальний процес та криміналістика; судова експертиза; оперативно-розшукова діяльність» в розмірі 15% від посадового окладу.

За період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2020 року позивачці була нарахована суддівська винагорода для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням: регіонального коефіцієнту 1,2; надбавки за науковий ступень 15%; надбавки за вислугу років 30% від посадового окладу, а саме: січень 2020 року - посадовий оклад 75 672,00 грн (63 060 х 1,2 = 75 672) + надбавка за вислугу років - 30% від посадового окладу + надбавка за науковий ступень 15% від посадового окладу = 109 724, 40 грн.

Так, у період з 01.01.2020 по 17.04.2020 включно позивачці була нарахована та виплачена суддівська винагорода із розрахунку 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року та доплати за вислугу років у розмірі 20% від посадового окладу судді та надбавка за науковий ступень 15% від посадового окладу судді, виходячи із розміру суддівської винагороди, встановленої ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що не оспорюється сторонами.

12 березня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 наступного змісту:

«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому, у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».

Відповідно до довідки ДСА України у Львівській області від 05.10.2020 № 02-1620/20 про нарахування та виплату суддівської винагороди в розрізі нарахувань та утримань з 01 квітня 2020 року по 30 вересня 2020 року, вбачається, що у травні 2020 року з врахуванням днів щорічної оплачуваної відпустки та лікарняного: робочих днів 9; оклад 35844,53 грн; доплата за вислугу років 10 753,39 грн; доплата за науковий ступінь 5 376,69 грн; відпустка судді 12 днів 68 722,12 грн; різниця 10 мінімальних зарплат 29602,60 грн.

Позивачка не погоджується із діями відповідача-1 щодо нарахування і виплати їй суддівської винагороди у період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 із застосуванням обмеження нарахування, просить визнати їх протиправними та стягнути з відповідача-1 нараховану, але не виплачену суддівську винагороду за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року в сумі 29 602,80 грн з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а також просить зобов`язати відповідача-2 здійснити фінансування відповідача-1 з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачці недоплаченої суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року в сумі 29 602,80 грн, а також допустити негайне виконання цього рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон України № 1402-VIII) зазначено, що цей закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частинами першою, другою статті 4 Закону України № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється вказаним законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону України № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено вказаним Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону України №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону України №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 № 553-ІХ (далі - Закон України №553-ІХ), згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX (далі - Закон України № 294-IX) доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (тут мовиться про редакцію Закону № 294-IX, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020): «установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша).

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Обмеження, встановлене у частині першій вказаної статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)» (частина третя).

Конституційний Суд України Рішенням від 28.08.2020 № 10-р/2020 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України № 553-IX.

За текстом вказаного Рішення, указані положення законів № 294-IX, № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України зазначеного Рішення.

Щодо посилання відповідачів на те, що у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ІХ) були чинними і на підставі них здійснювалось нарахування та виплата позивачці суддівської винагороди, то суд зазначає, що такі положення суперечать вимогам статті 130 Конституції України та частини третьої статті 135 Закону України №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону України №1774-VIII).

У частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру суддівської винагороди позивачки за період зокрема з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року застосуванню підлягають положення частин другої-п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без застосування обмеження, передбаченого положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ІХ).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій ТУ ДСА України у Львівській області щодо нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року із застосуванням обмеження, передбаченого положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ІХ).

У частині першій статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;

У частині четвертій вказаної статті зазначено, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Суд встановив, що головним розпорядником бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» є Державна судова адміністрація України.

У пункті 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45) зазначено, зокрема, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з ТУ ДСА України у Львівській області на користь позивачки невиплаченої суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року в сумі 29 602,80 грн та зобов`язання ДСА України здійснити фінансування ТУ ДСА України в Львівській області для проведення такої виплати позивачці, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Таким чином, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивачки від порушень з боку суб`єктів владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути з бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь позивачки недоплачену суддівську винагороду за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року в сумі 29 602,80 грн, з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року із застосуванням обмеження, передбаченого положеннями частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України №553-ІХ).

Стягнути за рахунок бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, на користь судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 суму недоплаченої за період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року суддівської винагороди у розмірі 29 602 (двадцять дев`ять тисяч шістсот дві) гривень 80 копійок з утриманням при виплаті з цієї суми, передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач-1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області (79005, м. Львів, вул. Драгоманова, 25; )

Відповідач-2: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; код ЄДРПОУ 2655795)

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області (79005, м. Львів, вул. К.Левицького, 18; ).

Суддя Сидор Н.Т.