Справа № 160/3739/22
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2022 року Справа № 160/3739/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
17.02.2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.09.1974 року по 17.07.1975 року, з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року, з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року, з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року та визначення заробітної плати для обчислення пенсії за формулою, що не відповідає ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1974 року по 17.07.1975 року, з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року, з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року, з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року та визначити індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розділивши суму коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць на страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) ОСОБА_1 , та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дати призначення пенсії, виплатити недоплачену суму.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до канцелярії суду документу про сплату судового збору.
02.03.2022 року позивач повідомив суд про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з 23.03.2021 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
11.04.2022 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області листом від 02.07.2021 року повідомлено позивача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу останнього певних періодів роботи, також роз`яснено право звернутись до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) або через ВЕБ-портал із відповідною заявою та надати додаткові документи, а саме: довідки, виписки із наказів про прийом та звільнення з роботи за вищезазначений період. Зазначено, що розрахунок розміру пенсії проведений по заробітній платі за період роботи з 01.07.1984 року по 30.06.1989 року та за даними системи персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 року по 30.11.2010 року, як найбільш доцільний варіант. Крім того, звертала увагу суду, що чинним законодавством не передбачено право позивача самостійно визначати коефіцієнти заробітної плати для призначення/перерахунку пенсії, і це є повноваженням органів ПФУ.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 03.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив повідомити чи зараховано до його страхового стажу при прийнятті рішення про призначення пенсії періоди роботи з 01.09.1974 року по 17.07.1975 року, з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року, з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року, з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2015 року, якщо ні, то зарахувати дані періоди та провести перерахунок пенсії.
Також, у вказаній заяві просив повідомити, чи при визначенні індивідуального коефіцієнту заробітної плати загальна сума коефіцієнтів заробітної плати поділена на загальну кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти, як передбачено ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У разі неврахування вищевказаних періодів, просив здійснити розрахунок індивідуального коефіцієнта заробітної плати.
Листом від 02.07.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що до страхового стажу зараховується період навчання за денною формою навчання, що підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і містять відомості про період навчання.
За документами пенсійної справи зараховано страховий стаж по 30.09.2017 року, який складає 23 роки 11 місяців 12 днів.
При цьому, зазначено, що до страхового стажу не зараховані наступні періоди:
- з 01.09.1974 року по 1975 рік - навчання в Технічному училищі №2 м. Львів згідно Атестату №4973, оскільки в атестаті відсутня дата видачі в зв`язку з чим неможливо встановити дату закінчення навчання;
- з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року на Виробничому кооперативі «Прибой», оскільки в запису про звільнення дата та рік звільнення внесені нерозбірливо, що суперечить вимогам Інструкції № 58;
- з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року на Виробничому кооперативі «Огонек», оскільки запис про звільнення не завірено підписом уповноваженої особи, що суперечить вимогам Інструкції № 58;
- з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року на ДФ НПП «Блок», оскільки відсутній підпис особи, яка засвідчує запис про звільнення, що суперечить вимогам Інструкції № 58;
- з 01.01.2004 року по 31.01.2005 року на Підприємстві «Професіонал», оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про сплату страхових внесків.
Зазначено, що для розгляду питання щодо можливості зарахування вищезазначених періодів роботи та навчання до страхового стажу позивачу необхідно звернутись до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) або через ВЕБ-портал із відповідною заявою та надати додаткові документи, а саме: довідки, виписки із наказів про прийом та звільнення з роботи за вищезазначений період.
Позивач не погоджується із такими діями відповідача щодо відмови у зарахуванні певних періодів роботи до його страхового стажу, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі, передбачено ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.
Даним Порядком (пункт 3) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові розрахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
В трудовій книжці позивача від 24.09.1975 року наявні наступні записи:
- з 01.09.1974 року по 17.07.1975 рік - навчання в Технічному училищі №2 м. Львів (запис № 1, на підставі атестату № 4973);
- з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року робота водієм в Виробничому кооперативі «Прибой» (записи № 6-7, накази № 129 від 28.07.1989 року та № 185 від 03.12.1990 року); - з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року робота водієм в Виробничому кооперативі «Огонек» (записи № 8-9, наказ № 1 від 03.12.1990 року та № 27 від 15.04.1992 року);
-з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року - працював на підприємстві ТОВ «Інтал» (записи № 12-15, наказ № 2/11 від 01.10.1993 року та № 42 від 09.09.1996 року);
Разом з тим, відповідач у своєму листі зазначає, що з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року позивач працював на ДФ НПП «Блок», що не відповідає записам в трудовій книжці, оскільки відсутній підпис особи, яка засвідчує запис про звільнення, що суперечить вимогам Інструкції № 58;
- з 01.01.2004 року по 31.01.2005 року був заступником директора на Підприємстві «Професіонал» (записи № 18-19, наказ від 21.02.2000 року та від 31.01.2005 року).
Отже, з трудової книжки, яка є основним документом, вбачається наявність записів, що підтверджують періоди роботи позивача з 01.09.1974 року по 17.07.1975 року, з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року, з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року, з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2015 року (наявні відповідні записи про прийняття на роботу та звільнення, номери наказів та дати їх прийняття), а тому відмова відповідача в зарахування даних періодів до страхового стажу є безпідставною.
Крім того, підстави відмови в зарахуванні стажу як-то: у трудовій книжці в атестаті відсутня дата видачі, в зв`язку з чим неможливо встановити дату закінчення навчання; з запису про звільнення дата та рік звільнення внесені нерозбірливо; запис про звільнення не завірено підписом уповноваженої особи, суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що позивач не несе відповідальність за правильність заповнення трудової книжки.
Що стосується відмови в зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 року по 31.01.2005 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Неналежна сплата чи ненадходження страхових внесків до Пенсійного фонду не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача його періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, призначенні пенсії.
Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаного періоду роботи до страхового стажу за порушення, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.09.1974 року по 17.07.1975 року, з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року, з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року, з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2015 року є протиправними, у зв`язку з чим вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу останнього періоди роботи з 01.09.1974 року по 17.07.1975 року, з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року, з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року, з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2015 року та здійснити перерахунок пенсії, починаючи з дати призначення пенсії і виплатити недоплачену суму.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат визначений виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.09.1974 року по 17.07.1975 року, з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року, з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року, з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2015 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1974 року по 17.07.1975 року, з 28.07.1989 року по 03.12.1990 року, з 20.05.1992 року по 30.09.1993 року, з 01.10.1993 року по 09.09.1996 року, з 01.01.2004 року по 31.01.2015 року та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з дати призначення пенсії і виплатити недоплачену суму.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець