Справа № 320/13281/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року № 320/13281/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я. В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Димерської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Димерської селищної ради, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Димерської селищної ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду клопотання від 02.07.2021 (вх. №2027/02-22 від 08.07.2021) про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 гектара на території Димерської територіальної громади;

- зобов`язати Димерську селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 гектара на території Димерської територіальної громади, згідно клопотання від 02.07.2021 (вх. №2027/02-22 від 08.07.2021).

В якості підстави позову позивач вказує на протиправну бездіяльність відповідача у не розгляді клопотання позивача щодо набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності та не прийняття відповідного рішення.

Ухвалою суду від 23.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

29.12.2021 судом отримано відзив на позов та у якості додатків - прийняте відповідачем рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 12.11.2021 №698-12-2-VIII, яким відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 гектара на території Димерської територіальної громади. Зокрема, у відзиві відповідачем зроблено посилання на те, що підставою прийняття відповідного рішення слугувала невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки Проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства "Абрамівка" Вишгородського району Київської області, розробленого Інститутом землеустрою УААН, а саме що земельна ділянка не відносяться до сільськогосподарських угідь, тому не підлягає передачі у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації. Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач просить суд, у задоволенні даного адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив, отриманої судом 23.12.2021, позивачем серед іншого зазначено, що згідно ст.ст. 19, 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії проводиться виключно відповідним рішенням органів державної влади та місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування. Разом з цим, як наголошено позивачем, жодного рішення Держгеокадастру, Димерської селищої ради або іншого уповноваженого органу щодо віднесення запитуваної позивачем земельної ділянки до земель несільськогосподарського призначення відповідачем не надано. Також позивачем зауважено, що посилання відповідача на невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки Проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства "Абрамівка" Вишгородського району Київської області не може слугувати допустимим та достовірним доказом невідповідності цільового призначення земельної ділянки та жодним чином не спростовує можливість ведення особистого селянського господарства на території запитуваної позивачем земельної ділянки.

12.01.2022 судом отримано клопотання представника позивача про витребування доказів, в якому останній просить суд витребувати від Головного управління Держгеокадастру у Київській області рішення, яким запитувану у клопотанні позивача від 02.07.2021 земельну ділянку було віднесено до категорії земель з цільовим призначенням іншим ніж землі сільськогосподарського призначення. Заявлене клопотання мотивовано зокрема тим, що у випадку встановлення факту відсутності зазначеного рішення, матеріали справи не міститимуть жодних доказів, які спростовують можливість ведення особистого селянського господарства на території запитуваної позивачем земельної ділянки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Дубового О.В. про витребування доказів відмовлено.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, Адвокатське бюро «Олександра Дубового» в інтересах ОСОБА_2 звернулось із заявою від 02.07.2021 про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром до 2,0 га.

Документи відповідно до положень Земельного кодексу України були додані до вищевказаної заяви, зокрема: копія паспорту громадянина України, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Дана заява позивача зареєстрована відповідачем 08.07.2021 за вх. №2027/02-22.

У подальшому, листом від 17.09.2021 №2374/02-23 Димерська селищна рада повідомила, що питання про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром до 2,0 га було винесено на розгляд 10 сесії VIII скликання Димерської селищної ради, яка відбулася 14.09.2021, проте не отримало достатньої кількості голосів депутатів, а тому вважається відхиленим.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Основним нормативним актом, який регулює земельні відносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (з наступними змінами і доповненнями, в чинній на момент виникнення спірних відносин редакції, далі ЗК України).

Відповідно до частини 1 статті 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта).

Статтею 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина шоста). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац другий частини сьомої). У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абзац третій частини сьомої). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьма). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята). Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята). У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята).

Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів (підпункт 1 пункту «а» частини першої); підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (підпункт 8).

Таким чином, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є повноваженням відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до наданих їм відповідним законодавством повноважень.

Втім, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою, яка надійшла до Димерської селищної ради 08.07.2021, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром до 2,0 га біля земельної ділянки з кадастровим номером :10:081:0734 (на схемі ділянка №2), до якої додано графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки та копію паспорта.

Вищевказана заява позивача винесена на розгляд 10 сесії VIII скликання Димерської селищної ради 14.09.2021, що підтверджується витягом із протоколу 10 сесії VIII скликання Димерської селищної ради від 14.09.2021 та листом від 17.09.2021 №2384/02-23 Димерської селищної ради.

За фактом розгляду зазначеної заяви позивача відповідачем на 10 сесії VIII скликання Димерської селищної ради 14.09.2021 не приймалось будь-якого рішення, з огляду на відсутність достатньої кількості голосів депутатів, що відображено в протоколі 10 сесії VIII скликання Димерської селищної ради від 14.09.2021.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 28.10.2021 на засіданні постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою повторно розглянуто заяву Адвокатського бюро «Олександра Дубового», яке діє в інтересах ОСОБА_2 , про надання останній дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром до 2,0 га, після чого 12.11.2021 заяву повторно розглянуто на ІІ засіданні 12 сесії VIII скликання Димерської селищної ради.

Крім того, судом встановлено, що Димерська селищна рада звернулась із листом від 03.11.2021 №2912/02-23 до Головного управління Держгеокадастру у Київські області щодо надання інформації про склад угідь земельної ділянки, розташованої за межами села Дудки Вишгородського району Київської області.

За результатами розгляду вказаного листа Димерської селищної ради, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області надано відповідь листом від 05.11.2021 №18-10-0.221-12671/2-21, у якому повідомляється, що відповідно до інформації наданою Відділом №1 у Вишгородському районі Головного управління Держегкокадастру у Київській області, згідно Проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства «Абрамівка» Вишгородського району Київської області, розробленого Інститутом землеустрою УААН у 1997 році, зазначена на графічних матеріалах територія входить до складу земель колективної власності (землі загального користування) КСП «Абраміське», склад угідь зазначеної території відкритті землі без рослинного покриву (піски).

Також, у вказаному вище листі зазначено, що згідно з Проектно-технічною документацією із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та виготовлення державних актів на право власності на землю земельні частки (паї) на територій Абрамівської сільської ради Вишгородського району Київської області, розробленої МКБП «ГЕОРАД» у 2006 році, вказана територія віднесена до земель державної власності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за результатами розгляду зазначеної вище заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, прийнято рішення від 12.11.2021 №698-12-2-VIII, яким відмовлено позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 гектара на території Димерської територіальної громади. Підставою прийняття відповідного рішення зазначено невідповідність бажаного місця розташування земельної ділянки Проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства "Абрамівка" Вишгородського району Київської області, розробленого Інститутом землеустрою УААН, а саме що земельна ділянка не відносяться до сільськогосподарських угідь, тому не підлягає передачі у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації.

Суд не погоджується із твердженням представника позивача, яке зазначене у відповіді на відзив, що посилання у листі від 05.11.2021 №18-10-0.221-12671/2-21 Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області на Проект роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства «Абрамівка» Вишгородського району Київської області, розробленого Інститутом землеустрою УААН у 1997 році, відповідно до якого запитувана позивачем земельна ділянка входить у склад угідь території відкритих земель без рослинного покриву, не може слугувати допустимим та достовірним доказом невідповідності цільового призначення земельної ділянки та не спростовує можливості ведення особистого селянського господарства на території запитуваної позивачем земельної ділянки, та зазначає таке.

Розпаювання земель колективної власності сільськогосподарських підприємств здійснюється із врахуванням особливостей норм спеціального законодавства, а саме Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899-IV. Даним Законом не передбачено, що органи державної влади та/або місцевого самоврядування уповноваженні приймати окремі рішення щодо віднесення земель колективних сільськогосподарських підприємств (землі загального користування) до певної категорії земель.

Відповідно до положень ч. 7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, ЗК України визначає чіткий алгоритм дій розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналізуючи вищевказане та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач розглянув заяву позивача від 02.07.2021 (вх. № 2027/02-22 від 08.07.2021) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, та прийняв відповідне рішення.

Крім того, відповідачем до суду були наданні докази, які підтверджують, що бажана позивачем земельна ділянка входить до складу земель загального користування КСП «Абрамівське» зі складом угідь «відкритті землі без рослинного покриву (піски)», які виключені із площ земель, що підлягають розподілу, та в свою чергу, не відносяться до сільськогосподарських угідь, тому не підлягає передачі у власність громадянам в межах норм безоплатної приватизації.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень підтвердив належними та допустимими доказами правомірність своїх дій.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.