Справа № 400/12315/21
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 р. справа № 400/12315/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,Миколаїв,54020,
про:скасування рішень від 03.09.2021 № 06, від 12.11.2021 № 06; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №06 від 03.09.2021 р. та від 12.11.2021 р. №06 про відмову позивачу у призначені пенсії за вислугу років; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяви позивача від 30.08.2021 р. та 09.11.2021 р. про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням п. 3 рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. №1-р/2020 із урахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, періоду навчання з 1983 р. по 1986 рік, та періодів роботи з 20.02.1986 р. по 29.10.2014 р. на підставі трудової книжки; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію починаючи з 30.08.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив йому у призначені пенсії за вислугу років через відсутність уточнюючих довідок та відсутності необхідного стажу, посилаючись на ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788) без урахуванням п. 3 рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. №1-р/2020. В свою чергу позивач зазначив, що його стаж підтверджено трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, достатній для призначення пенсії за вислугу років.

Ухвалою від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України).

Відповідач відзив до суду не надав.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

30.08.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, до якої додав, зокрема, трудову книжку, за записами якої позивач навчався у період з 1983 р. по 1986 рік у авіаційному технічному училищі цивільної авіації та працював на посаді авіатехніка у період 20.02.1986 р. по 29.10.2014 р.

Рішенням №06 від 03.09.2021 р. позивачу відмовлено у призначені пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Підставою для прийняття такого рішення стало застосування відповідачем п. «в» ст. 54 Закону №1788 в редакції чинній до прийняття рішення Конституційним Судом України від 23.01.2020 р. №1-р/2020 та не надання позивачем уточнюючих довідок для підтвердження спеціального трудового стажу. При цьому, у рішенні відповідач зазначив, що стаж позивача складає 31 рік 10 місяців 07 днів, у тому числі період навчання.

09.11.2021 р. позивач знову звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, однак знову отримав рішення про відмову від 12.11.2021 р. №06, у зв`язку відсутністю необхідного стажу з посиланням на такі ж самі підстави, при цьому зазначено страховий стаж позивача складає 32 роки 01 місяць 07 днів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV) визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 51 Закону №1788, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі ст. 52 Закону №1788, Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.

Відповідно до п. в ст. 54 Закону №1788 (в редакції до 23.01.2020 року), право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.

У спірних рішеннях відповідача при вирішенні питання щодо наявності необхідного стажу у позивача для призначення пенсії за вислугу років застосовано п. в ст. 54 Закону №1788 у вищезазначеній редакції.

Однак, пункт "в" статті 54 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) і згідно з п. 3 Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме зокрема, право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.

Згідно з Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, до таких посад віднесені: авіаційні техніки (механіки, мотористи) всіх найменувань; майстри всіх найменувань; інженери всіх найменувань; начальники цехів, змін, дільниць, служб, груп по технічному обслуговуванню повітряних суден та інших літальних апаратів.

Таким чином, станом на 30.08.2021 року (день звернення позивача із заявою), для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року чоловіки, посади яких відносяться до посад, визначених Постановою №418, для отримання права на пенсію за вислугу років на пільгових умовах повинні досягнути 55 років та мати загальний стаж роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, він навчався в авіаційному технічному училищі цивільної авіації у період з 1983 р. по 1986 р., працював на посаді авіаційного техніка у період з 20.02.1986 р. по 29.10.2014 р.

Позивач на підтвердження перебування на посадах та виконання робіт на посаді авіаційного техніка надав належним чином оформлену трудову книжку, що містить належно оформлені записи щодо виконуваної роботи та періодів її виконання, при цьому трудова книжка не містить жодних застережень щодо виконання ним робіт неповний робочий день.

Таким чином, записи у трудовій книжці позивача, є належним доказом підтвердження характеру роботи позивача, надають право на включення цих періодів до стажу та право на призначення пенсії вислугу років, адже трудова книжка є основним документом для підтвердження стажу.

Верховний Судом у постановах від 31.07.2018 по адміністративній №415/760/17, 31.07.2018 по адміністративній справі № 486/1080/16-а, від 31.07.2018 по адміністративній справі № 235/1112/17 висловлена аналогічна правова позиція, про достатність підтвердження страхового стажу на посадах за Списком №2 саме записами у трудовій книжці.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, в ході розгляду справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач працював на посаді авіаційного техніка до 1 квітня 2015 року, має загальний стаж більше 25 років (що не заперечується відповідачем у рішеннях) та стаж більше 20 років на посаді авіаційного техніка, а тому має право на призначення йому пенсії за вислугу років з 30.08.2021 року. Спірні рішення відповідача підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів суду правомірності відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, що є підставою для задоволення позовних вимог.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією №61839 від 06.12.2021 р. і з урахування задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 908 грн.

Крім того, позивач заявив про понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію договору про надання правової допомоги, ордеру про надання правничої (правової) допомоги.

За правилами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

В обґрунтування заявленого клопотання позивачем не надано доказів, що підтверджують час, затрачений адвокатом на надання правової допомоги, а також доказів понесення витрат в сумі 4000 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловнена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації заявлених витрат позивача на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,549) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) №06 від 03.09.2021 р. та від 12.11.2021 р. №06 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначені пенсії за вислугу років.

3 Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 30.08.2021 р. та 09.11.2021 р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням п. 3 рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. №1-р/2020 із урахуванням до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, періоду навчання з 1983 р. по 1986 рік, та періодів роботи з 20.02.1986 р. по 29.10.2014 р. на підставі трудової книжки.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) починаючи з 30.08.2021 року.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 908 грн.

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич