Справа № 380/4732/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4732/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у затвердженні висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, у зв`язку із одержанням ІІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати відповідача затвердити висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, передбачену Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, у зв`язку із одержанням ІІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Ухвалою судді від 04.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Посилається на те, що проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ, у тому числі на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах кримінального відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи, має звання підполковник міліції. Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №353 о/с від 29.08.2013 року позивача звільнено за вислугу років. 10.02.2020 року позивачу встановлено III групу інвалідності; при цьому, ступень втрати працездатності у відсотках становить 55%, з них: 45% - по наслідках травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків від 17.11.1999 року, з урахуванням 25% встановлених 16.10.2013 року згідно свідоцтва про хворобу №436 від 27.08.13 року, та 10% - проходження служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою МСЕК від 24.02.2020 року серія 10 ААА №009091 про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого. Між тим, зазначив, що 26.06.2001 року страховою компанією була проведена виплата позивачу страхової суми у розмірі 1000,00 грн за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців на підставі встановлених МСЕК 20% втрати працездатності. Позивач, у встановленому законодавством порядку, звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням відсотка втрати працездатності, проте така разом з доданими до неї матеріалами була повернута відповідачем без прийняття рішення. Наведене і зумовило позивача звернутися до суду за судовим захистом.

Ухвалою судді від 04.03.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію вказаної ухвали вручено відповідачу 11.03.2022 року (шляхом надіслання на офіційну електронну адресу), однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. А, відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Від третьої особи, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, надійшли пояснення, суть яких зводиться до незгоди з позовними вимогами позивача. Вказав, що у даному випадку відсутня бездіяльність третьої особи, у зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , проходив службу на різних посадах в органах внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №353 о/с від 29.08.2013 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ з 31.08.2013 року.

Згідно довідки обласної МСЕК №3 серії 10 ААА №009091 від 24.02.2020 року про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого, позивачу встановлено III групу інвалідності. При цьому, ступень втрати працездатності у відсотках становить 55%, з них: 45% - по наслідках трави, пов`язаної з виконанням службових обов`язків від 17.11.1999 року, з урахуванням 25% встановлених 16.10.2013 року згідно свідоцтва про хворобу №436 від 27.08.13 року, та 10% - проходження служби в органах внутрішніх справ.

26.06.2001 року позивачу було проведено виплату страхової суми у розмірі 1000,00 грн за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців на підставі встановлених МСЕК 20% втрати працездатності.

Позивач звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою від 30.06.2020 року (та додатками до неї), у якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з одержанням ІІІ групи інвалідності від травми, пов`язаної із виконанням службових обов`язків.

За наслідками розгляду заяви, листом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 23.07.2020 року №122 відмовлено позивачу у складенні та направленні до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності. Підстава: з дати первинного встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності до повторного огляду та встановлення згідно з рішенням МСЕ вищої групи пройшло більше двох років.

Позивач оскаржив таку відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року у справі №380/10606/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зокрема: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України в п`ятнадцятиденний строк з дня реєстрації документів, які подавались ОСОБА_1 для виплати одноразової грошової допомоги та щодо не складення і неподання до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо виплат ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області скласти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IIІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року у справі №380/10606/20 ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області направила на адресу Міністерства внутрішніх справ України документи для призначення одноразової грошової допомоги пенсіонеру органу внутрішніх справ ОСОБА_1 .

27.08.2021 року листом Міністерства внутрішніх справи України №39725/15-2021 повернуто подані позивачем матеріали без прийняття рішення, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги. Вважаючи у зв`язку із цим свої права порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

07.11.2015 року набрав чинності Закон України №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

До набрання чинності Закону №580-VIII порядок виплати одноразової грошової допомоги регулювався, зокрема, нормами ст.23 Закону України від 20.12.1990 року №565-XII «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII; який був чинний на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст.23 Закону №565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог цієї статті Закону №565-XII постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі Порядок №850).

Згідно з п.3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

За змістом п.2 цього Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктами 7-9 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п.4 Порядку №850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом п.15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд вважає, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги та інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», відповідно до Порядку №850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» й, виходячи з положень якого, обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30.01.2018 року у справі №822/1579/17, від 13.02.2018 року у справах №808/1866/16 та №806/845/16, від 18.10.2018 року у справі №369/13187/17 та від 08.07.2021 року у справі №743/902/17.

У спірному випадку, Міністерство внутрішніх справ України, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний був прийняти рішення стосовно виплати одноразової грошової допомоги, а не повертати матеріали відносно позивача без прийняття рішення.

Втім, відповідач, всупереч п.9 Порядку №850, конкретного рішення не прийняв, чим допустив протиправну бездіяльність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 19.09.2018 року у справі №530/1280/17, від 03.10.2018 року у справах №361/7249/17 та №361/7249/17, від 21.04.2021 року у справі №640/6031/19, та суд не вбачає підстав для відходу від такого висновку.

За таких обставин, суд приходить висновку, що дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів ОСОБА_1 без ухвалення відповідного рішення були вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством України.

У зв`язку із цим, суд не надає оцінки підставам, викладеним у листі відповідача від 27.08.2021 року №39725/15-2021, за яких позивачу було відмовлено у призначенні і виплаті спірної грошової допомоги.

Оскільки відповідач не дотримав встановленого законом порядку прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги, відтак відсутні підстави для зобов`язання його затвердити висновок про призначення позивачу такої допомоги.

Крім того, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не повинен втручатись у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Призначення або відмова в призначенні грошової допомоги, в силу вимог п.9 Порядку №850, відноситься до виключних повноважень Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги позивачу згідно поданої ним заяви (рапорта) від 30.06.2020 року та прийняти за результатами розгляду рішення в порядку, визначеному п.9 Порядку №850.

При цьому, при повторному розгляді матеріалів відповідачем в обов`язковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема щодо підстав визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду листом №39725/15-2021 від 27.08.2021 року матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за його заявою (рапортом) від 30.06.2020 року.

Принагідно суд звертає увагу відповідача, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Окрім того, позивачем заявлену вимогу про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 5000,00 грн.

Так, компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом п.1 ч.3, ч.4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої

Згідно ч.ч.4, 5 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.6, 7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом ч.ч.7, 9 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано: копію договору №26 про надання правничої (правової) допомоги від 27.10.2020 року, додаткову угоду №2 до договору та акт приймання-передачі №48 надання правничої (правової) допомоги від 17.02.2022 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні), суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000,00 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Крім того, суд враховує, що позов задоволено частково.

З урахуванням викладених обставин справи та положень законодавства, суд приходить висновку, що підготовка та подання позову до суду у даній справі не потребувала надмірного, значного обсягу юридичної роботи, оскільки основні доводи у даній категорії справ, викладені в численних судових рішеннях в аналогічних спорах і саме такі доводи були і відображені адвокатом при підготовці позовної заяви.

Відтак, як наслідок, з урахування критеріїв пропорційності, підставним є присудження на користь позивача за рахунок фінансування відповідача витрат на професійну правничу допомогу лише в обсязі 1000,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 52, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду листом №39725/15-2021 від 27.08.2021 року матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за його заявою (рапортом) від 30.06.2020 року.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (місцезнаходження: вул.Богомольця, 10, м.Київ, 01601; ) повторно розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) згідно поданої заяви (рапорта) від 30.06.2020 року та прийняти за результатами розгляду рішення в порядку, визначеному п.9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (місцезнаходження: вул.Богомольця, 10, м.Київ, 01601; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 1496 (одна тисяча чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.