Справа № 340/8463/21
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/8463/21

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Черниш О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
відповіда-1: військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
відповіда-2: військова частина НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_4 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що він проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 , з якої був звільнений у запас у вересні 2017 року у зв`язку із закінченням строку контракту. Проте у день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, оскільки не виплачено індексацію його грошового забезпечення. Індексація була виплачена військовою частиною НОМЕР_4 на користь позивача лише 29.10.2021 року на виконання судового рішення. Позивач стверджує, що остаточний розрахунок проведено з ним з порушенням строків, установлених статтею 116 КЗпП України, тому відповідачі мають нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України. З цих підстав позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при його звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_4 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2017 року по 29.10.2021 року.

Ухвалою судді від 06.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати, а з прийняттям судових рішень статті 116, 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача. Вказуючи, що військова частина НОМЕР_2 не є розпорядником бюджетних коштів та знаходиться на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_4 , її представник просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

Від відповідача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що на виконання судового рішення в адміністративній справі №340/5397/20 позивачу було виплачено індексацію його грошового забезпечення у розмірі 59359,39 грн. Підстави для застосування до спірних правовідносин статті 117 КЗпП України відсутні, оскільки при нарахуванні та виплаті позивачу сум, належних йому при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру. З цих підстав просив суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_2 на посаді начальника групи армійської авіації управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Наказом командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України (по особовому складу) №298 від 30.08.2017 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням підпункту "ї" (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". (а.с. 11)

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №195 від 08.09.2017 року ОСОБА_1 з 08.09.2017 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. (а.с. 12)

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 , оскаржуючи бездіяльність щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 08.09.2017 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року у справі №340/5397/20 позов ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 08.09.2017 року. (а.с. 27 - 30)

На виконання цього судового рішення військова частина НОМЕР_4 , на грошове забезпечення якої з 01.01.2020 року зарахована військова частина НОМЕР_2 , у жовтні 2021 року нарахувала позивачу індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 08.09.2017 року у сумі 60198,04 грн., яка після утримання військового збору зарахована 29.10.2021 року на рахунок позивача у сумі 59295,07 грн. (а.с. 13, 51)

Позивач звернувся до суду з цим позовом, вважаючи, що відповідачі мають нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, за затримку розрахунку при звільненні.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що спірні правовідносини стосуються питання проходження та звільнення з військової служби та відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні позивача зі служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 року №280 "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України", виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюється за місцем штатної служби (перебування та фінансовому та інших видах забезпечення).

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд установив, що позивачу, який був звільнений з військової служби у запас 08.09.2017 року, при його звільненні відповідачем-1 не виплачено суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 08.09.2017 року. Зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити цю індексацію було предметом спору в адміністративній справі №340/5397/20. Кошти індексації грошового забезпечення за вказаний період виплачені позивачу 29.10.2021 року відповідачем-2 як розпорядником бюджетних коштів.

Позивач стверджує, що оскільки з ним при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини не було проведено повний розрахунок, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення, передбачена пунктом 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тому відповідачі повинні нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП України, у вигляді відшкодування середнього заробітку за період з дня звільнення по день виплати заборгованості.

Статтями 1, 3, 4 Кодексу законів про працю України установлено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Верховний Суд у постановах від 31.10.2019 року у справі №825/598/17, від 31.10.2019 року у справі №2340/4192/18 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Статтею 47 КЗпП України встановлено правило, за яким власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму (частина 2 статті 116 КЗпП України).

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 сформулював правовий висновок про те, що застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати належних військовослужбовцю сум на день виключення особи зі списків особового складу військової частини. Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення №1153/2008.

У постановах від 19.07.2019 року у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 року у справі №825/694/17 Верховний Суд вказав, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

У цьому рішенні Конституційний Суд роз`яснив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Отже індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців та належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Як установлено судом, 08.09.2017 року позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку зі звільненням у запас. У цей день відповідач-1 не провів з позивачем повний розрахунок та не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період його служби з 01.01.2016 року по 08.09.2017 року, що встановлено судовим рішенням в адміністративній справі №340/5397/20. Доказів того, що позивач надавав згоду на виключення його зі списків особового складу цієї військової частини без проведення з ним усіх необхідних розрахунків, суду не надано. На виконання рішення суду в адміністративній справі №340/5397/20 позивачу 29.10.2021 року виплачено індексацію грошового забезпечення. Оскільки розрахунок з позивачем проведено поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, це є підставою для застосування до відповідача-1 відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Враховуючи те, що на день виключення зі списків особового складу військової частини 08.09.2017 року позивачу не була виплачена індексація його грошового забезпечення, тому він має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.09.2017 року по день фактичного розрахунку 29.10.2021 року.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 245 КАС України.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Суд вважає, що у спірних правовідносинах захист порушених прав позивача має здійснюватися у спосіб стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).

Згідно з підпунктом "л" пункту 1 Порядку №100 цей Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктами 5, 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з пунктом 7 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відтак за правилами Порядку №100 у розрахунок середньої заробітної плати для цілей визначення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки при звільненні включаються виплати, які були нараховані працівникові за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням, виходячи з кількості календарних днів за ці місяці.

Згідно з довідкою про грошове забезпечення, наданою суду відповідачем-1, за останні два місяці перед звільненням з військової служби, а саме у липні та серпні 2017 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 11711,97 грн. та 11783,20 грн. відповідно. (а.с. 50) Тож виходячи із кількості календарних днів служби у ці місяці (31 + 31), середньоденний заробіток позивача складає 378,95 грн. ((11711,97 грн. + 11783,20 грн.): 62).

На період затримки виплати індексації грошового забезпечення, а саме з 09.09.2017 року по 29.10.2021 року припадає 1512 календарних днів. Розрахований за правилами Порядку №100 середній заробіток за цей період становить 572972,40 грн. (378,95 грн. х 1512 календарних днів), що майже в 10 разів перевищує суму індексації грошового забезпечення (60198,04 грн.), невиплатою якої у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Як свідчать надані відповідачами довідки, при звільненні з військової служби ОСОБА_1 було нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 3 142, 20 грн., а також грошову допомогу при звільненні у сумі 84 691, 75 грн. Крім того, на виконання судового рішення в адміністративній справі №340/313/21 йому було донараховано грошову допомогу при звільненні у сумі 50 815,05 грн. Тож усього нараховано та виплачено позивачу 138 649 грн. (а.с. 49, 63, 64)

З урахуванням сум індексації грошового забезпечення у розмірі 60198,04 грн., виплачених позивачеві із затримкою, на виконання судового рішення, загальний розмір виплат, належним позивачеві при звільненні, становить 198847,04 грн. (138649 грн. + 60198,04 грн.), а частка несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення (60198,04 грн.) у цих виплатах складає 30,27%.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц вказала, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, від 18.03.2020 року у справі №711/4010/13-ц.

Визначаючи у цій справі розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд приймає до уваги, що на момент звільнення позивача з військової служби він не звертався до відповідача з вимогою виплатити належну йому індексацію грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016 року по 08.09.2017 року. Вирішення спору про нарахування та виплату сум індексації за цей період в судовому порядку позивач ініціював лише у листопаді 2020 року, тобто більше ніж через три роки після свого звільнення, що вплинуло на тривалість періоду затримки (прострочення) виплати сум індексації. Суд також враховує розмір та істотність частки суми заборгованості порівняно із загальним розміром сум, належних до виплати при звільненні, та сумою середнього заробітку, розрахованого за період затримки (прострочення) виплати сум індексації.

За таких обставин суд, виходячи з принципів співмірності, розумності та справедливості, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 60198,04 грн., яка є рівноцінною сумі виплат, несплатою яких у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Вказана сума заробітку визначена без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а їх нарахування та утримання має бути здійснено податковим агентом при виплаті доходу.

Оскільки згідно з рішенням Командувача Сухопутних військ Збройних сил України вх. 39140 від 19.12.2019 року військова частина НОМЕР_2 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та з 01.01.2020 року зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_4 , то стягнення коштів середнього заробітку на користь позивача слід здійснити з відповідача-2.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак здійснені позивачем витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви у сумі 908 грн. слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 60198,04 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_4 .

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду О.А. Черниш