Справа № 380/10445/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10445/21 пров. № А/857/878/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Улицького В.З.,

з участю секретаря судового засідання - Ільченко А.З.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Паїк М.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові заяву представника адвоката Стасишина Романа Мироновича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткової постанови стосовно стягнення судових витрат, понесених під час розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання виключити з інформаційної системи та інтегрованої картки відомості про наявність боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,-

В С Т А Н О В И В:

29.06.2021р позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. щодо нарахування йому заборгованості (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. включно у сумі 37788 грн. 74 коп., який не зареєстрований фізичною особою-підприємцем і не є платником єдиного соціального внеску за відповідним статусом у періоді з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. включно; зобов`язати відповідача ГУ ДПС у Львівській обл. виключити з інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегрованої картки платника ОСОБА_1 відомості про наявність боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. в сумі 37788 грн. 74 коп. (а.с.1-10).

Розгляд справи вирішено судом проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.27 і на звороті).

Відповідно до ухвали суду від 27.08.2021р. здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.52).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ГУ ДПС у Львівській обл. щодо нарахування заборгованості (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. включно в сумі 37788 грн. 74 коп. ОСОБА_1 , який не зареєстрований фізичною особою-підприємцем і не є платником єдиного соціального внеску за відповідним статусом у періоді з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. включно; зобов`язано ГУ ДПС у Львівській обл. виключити з інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегрованої картки платника ОСОБА_1 дані про наявність боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. в сумі 37788 грн. 74 коп.; стягнуто з ГУ ДПС у Львівській обл. за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн. (а.с.76-80).

11.12.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Стасишин Р.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , скерував засобами поштового зв`язку на адресу суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача на його користь суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4400 грн. (а.с.81-87).

Відповідно до додаткового рішення суду від 29.12.2021р. заяву представника позивача задоволено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ДПС у Львівській обл. судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4550 грн. (а.с.98-99).

Не погодившись із винесеними судовими рішеннями, їх оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл., який:

покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просив скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.102-103);

покликаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просив скасувати додаткове рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.111-112).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. в адміністративній справі № 380/10445/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ГУ ДПС у Львівській обл. щодо невиконання рішень ДПС України № 1213/6/99-00-08-06-01-06 від 10.01.2020р., № 10717/6/99-00-08-06-01-06 від 25.03.2020р., № 2353/6/99-00-06-02-01-06 від 01.02.2021р. про результати розгляду скарг, в частині зобов`язання ГУ ДПС у Львівській обл. привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 , із урахуванням висновків цих рішень; зобов`язано ГУ ДПС у Львівській обл. провести виконання рішень ДПС України № 1213/6/99-00-08-06-01-06 від 10.01.2020р., № 10717/6/99-00-08-06-01-06 від 25.03.2020р., № 2353/6/99-00-06-02-01-06 від 01.02.2021р. про результати розгляду скарг, шляхом приведення у відповідність облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника податків ОСОБА_1 , із урахуванням висновків цих рішень; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.145-157).

Окрім цього, згідно постанови апеляційного суду від 23.03.2022р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. задоволено частково; додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.12.2021р. в адміністративній справі № 380/10445/21 змінено (а.с.158-164).

28.03.2022р. представник адвокат Стасишин Р.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив винести додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2550 грн. (а.с.167-169).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції заперечення на подану заяву про ухвалення додаткового судового рішення, що не перешкоджає розгляду такої заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви про винесення додаткової постанови та відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2550 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 02-06/21 від 18.06.2021р., укладеного між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням /АО/ «Справедливість» (а.с.170-172).

На підтвердження надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції позивачем представлено копію додатку № 1 від 04.03.2022р. до договору про надання правової допомоги, в якому міститься замовлення щодо надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції (а.с.173); акт від 23.03.2022р. про надання правової допомоги (а.с.174).

Так, згідно з додатком № 1 від 04.03.2022р. до договору про надання правової допомоги сторонами погоджено фіксовану суму гонорару адвоката в розмірі 850 грн. за одну годину надання правової допомоги.

Відповідно до акту про надання правової допомоги до складу наданих адвокатом послуг включено:

підготовка відзиву на апеляційну скаргу, подану на рішення суду - 1 год.;

підготовка відзиву на апеляційну скаргу, подану на додаткове рішення суду - 1 год.;

участь в судових засіданнях 1 год.

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом АО «Справедливість» Стасишиним Р.М. в суді апеляційної інстанції.

Між тим, доказів реального понесення таких витрат (фактичної сплати коштів на рахунок адвоката або внесення таких готівкою) позивачем не представлено.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі 2550 грн.

Стосовно доводів заявника щодо можливості стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті позивачем (без надання документів про їх сплату), колегія суддів зазначає про наступне.

В аспекті вимог процесуального закону та сформованої Верховним Судом позиції, яка викладена у постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, такі витрати є несплаченими на момент винесення судового рішення саме з об`єктивних причин.

Звідси, такий механізм відшкодування витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті, не може стосуватися неоплачених витрат на правову допомогу через порушення стороною своїх договірних зобов`язань по оплаті при наявності наданих адвокатом послуг.

В цілях з`ясування суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає сплаті позивачем, в аспекті норми ст.134 КАС України, колегія суддів здійснює правовий аналіз договору № 02-06/21 від 18.06.2021р. про надання правової допомоги, умовами якого визначено порядок розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.4.6 зазначеного договору клієнт зобов`язаний провести оплату за надані послуги протягом 10 (десять) робочих днів з моменту підписання акту про надання правової допомоги.

Таким чином, умовами договору сторони погодили порядок проведення розрахунків, визначивши кінцеву (граничну) дату сплати коштів за надані послуги.

Інші умови оплати правових послуг договірними сторонами не визначено, із покликанням на діюче законодавство.

Станом на 27.04.2022р. докази оплати коштів за надані послуги апеляційному суду не представлені; причини їх несплати заявником не вказані, хоча визначений строк для їх сплати минув (акт про надання правової допомоги датований 23.03.2022р.).

Отже, спірні витрати на правову допомогу не понесені позивачем через його небажання сплачувати такі на підставі укладеного договору і додатку до нього.

Колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Враховуючи наведені обставини, приймаючи до уваги невиконання позивачем умов договору № 02-06/21 від 18.06.2021р. про надання правової допомоги в частині своєчасної оплати наданих послуг, заявлені до відшкодування витрати в розмірі 2550 грн. є непідтвердженими з вини самого позивача через його небажання нести такі.

Звідси, позивачем документально не підтверджено факт понесення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі, що вказує на відсутність понесення ним відповідних витрат.

За таких умов суд позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, постанові Касаційного господарського суду від 922/445/19 у справі № 922/445/19, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи те, що наданими до справи документами витрати на правничу допомогу не підтверджено, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

З цих же мотивів згідно з ч.4 ст.252 КАС України правові підстави для винесення додаткової постанови є відсутніми.

Керуючись ст.ст.139, 143, ч.3 ст.243, ст.ст.252, 310, ч.2 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника адвоката Стасишина Романа Мироновича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового судового рішення стосовно стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), понесених під час розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. в адміністративній справі № 380/10445/21, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
В. З. Улицький
Дата складання повного тексту судового рішення: 28.04.2022р.