Справа № 580/1221/22
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року справа № 580/1221/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом від 06.01.2022 №1 про відмову позивачу в наданні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та з урахуванням висновків суду у цьому рішенні та прийняти рішення щодо надання йому такого статусу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся заявою до відповідача, в якій просив встановити йому статус інваліда війни. Відповідач у задоволенні вказаної заяви відмовив у зв`язку з тим, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальненого поняття "особи рядового та начальницького складу", а Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади, не належить до військових формувань.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі на підставі даного позову, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що ним прийнято рішення про відмову у наданні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у зв`язку з тим, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни, зокрема, належать особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ. Враховуючи те, що позивач не відноситься до вказаного кола осіб, оскільки проходив службу в Національній поліції, оскаржуване рішення про відмову в наданні йому такого статусу є правомірним, а позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 06.04.2007 до 06.11.2015, а з 07.11.2015 до 30.06.2021 - у Національній поліції України.

В акті від 22.07.2021 №9 про нещасний випадок (у тому числі поранення) зазначено, що обставини та причини, які сталися 23.08.2019 з підполковником поліції ОСОБА_1 підпадають під перелік, визначений п.3.9 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи ВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346. Вказано, що нещасний випадок стався у період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Згідно свідоцтва про хворобу Центральної медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «ГМЦ Міністерства внутрішніх справ України» від 11.11.2021 №226 захворювання позивача пов`язані з проходженням служби в поліції, а отримана травма, пов`язана із виконанням службових обов`язків. Внаслідок чого комісія дійшла висновку про непридатність позивача до служби в поліції.

Витягом з наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 115.11.2021 №444 о/с підтверджується, що позивача 30.11.2021 звільнено зі служби в поліції.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №358174 позивачу 20.12.2021 встановлена II група інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

В подальшому позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою щодо встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. До заяви додав: копію паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію довідки МСЕК серія 12ААБ № 358174 про встановлення другої групи інвалідності, безтерміново - травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків; копію свідоцтва про хворобу № 226 від 11.11.2021 Центральної медичної ВЛК ДУ «ГМЦ МВС» про травму підполковника поліції ОСОБА_1 , пов`язану з виконанням службових обов`язків; копію акту про нещасний випадок від 22.07.2021 № 9 (форма Н-1); копію акту розслідування нещасного випадку від 22.07.2021 (форма Н-5).

Рішенням комісії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради з питань встановлення громадянам пільгових статусів, оформленого протоколом від 06.01.2022 №1 позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту відмовлено з тих підстав, що працівники Національної поліції не належать до переліку осіб, яким може надаватись статус осіб з інвалідністю внаслідок війни, оскільки Національна поліція, як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №3551-XII закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом:

створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття;

організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;

виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;

надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Перелік категорій осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, вказаний у ст.7 Закону №3551-XII.

Абзацом першим ст.7 Закону №3551-XII передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

В абзаці другому вказаний перелік категорій осіб, які також відносяться до їх числа. Так, відповідно до до п.2 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 затверджено Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим (далі - Положення № 302).

У відповідності до п. 2 вищевказаного Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

В силу п. 7 Положення №302, "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення № 302 визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Судом встановлено, що підставою для відмови позивачу у видачі вказаного посвідчення є те, що пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII не передбачено надання особам, які проходили службу в Національній поліції України статусу інвалідів війни з посиланням на лист Міністерства у справах ветеранів України від 11.05.2021 №4713/02/09.4-21.

Однак, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на лист Міністерства у справах ветеранів України від 11.05.2021 №4713/02/09.4-21 суд вважає необґрунтованим, оскільки вказаний документ не є нормативно-правовим актом та не може бути підставою для відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Разом з тим відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не досліджено положення про Міністерство внутрішніх справ України затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878 згідно якого МВС здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, а також заклади та установи (пункт 7).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон №580-VIII) Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Діяльність поліції згідно з ч.2 ст.1 Закону №580-VIII спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно з законом.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №580-VIII структуру центрального органу управління поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Статтею вісімдесятою Закону №580-VIII встановлено види спеціальних звань поліцейських. Так відповідно до ч.1 вказаної статті установлюються такі спеціальні звання поліцейських:

1) спеціальні звання молодшого складу: рядовий поліції; капрал поліції; сержант поліції; старший сержант поліції;

2) спеціальні звання середнього складу: молодший лейтенант поліції; лейтенант поліції; старший лейтенант поліції; капітан поліції; майор поліції; підполковник поліції; полковник поліції;

3) спеціальні звання вищого складу поліції: генерал поліції третього рангу; генерал поліції другого рангу; генерал поліції першого рангу.

Перелік посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.02.2017 №138, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 15 березня 2017 року за №348/30216. Зазначеним порядком передбачено, що посада начальника відділу, що входить до структури апарату Головного управління Національної поліції в Черкаській області прирівнюється до посади начальника відділу (підрозділу на правах відділу) у складі управління апарату головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, місті Севастополі та на залізницях.

Належних та допустимих доказів того, що вказані обставини були досліджені відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення до суду не надано.

Отже, відповідач неповно розглянув матеріали позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд зазначає, що відмовляючи у наданні позивачу відповідного статусу відповідач не зазначив конкретних правових і фактичних підстав відмови та послався на лист Міністерства у справах ветеранів України від 11.05.2021 №4713/02/09.4-21, що носить інформаційних характер. Тому таке рішення не відповідає критерію обґрунтованості, є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки спірні обставини свідчать про прийняття спірного рішення на підставі неповного розгляду матеріалів позивача, для належного та ефективного способу відновлення порушеного права наявні підстави для зобов`язання відповідача повторно їх розглянути з урахуванням висновку суду у цьому рішенні та прийняти обґрунтоване рішення.

Судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 статті 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, оформлене протоколом від 06.01.2022 №1 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Черкаської міської ради (бул. Шевченка, 307, м. Черкаси, Черкаська область, 18005, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ