Справа № 140/5899/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/5899/21 пров. № А/857/23496/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року (суддя першої інстанції Валюх В.М., м. Луцьк)

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язання зарахувати спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, у подвійному розмірі за час роботи у інфекційному відділенні військової частини НОМЕР_1 , м. Ковель на посаді медичної сестри з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998, а всього 7 місяців 16 днів; зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до статей 52, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16.03.2021.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23.03.2021 №92 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи у військовій частині НОМЕР_1 , м.Ковель на посаді медичної сестри інфекційного відділення з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 у подвійному розмірі, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.03.2021 про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 1954 грн.

Не погодившись із рішенням, вважаючи таке незаконним, постановленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області. Просить скасувати оскаржене рішення від 03.11.2021 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржуване рішення від 23.03.2021 про відмову у призначенні пенсії прийнято правомірно, у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного стажу (не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017 при наявному 26 років 1 місяць 3 дні), при цьому, оскільки для обчислення стажу в подвійному розмірі періодів роботи в інфекційному відділенні з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 позивачем не було надано уточнюючих довідок щодо не перебування в соціальній відпустці або відпустці без збереження заробітної плати, вказаний період не зараховано до пільгового стажу. При цьому звертає увагу, що взята до уваги судом довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 27.04.2021 №179/1/3319 була додана до матеріалів справи та не була надана позивачем відповідачу для опрацювання.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги апеляційної скарги.

Судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.03.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, додавши документи за переліком, вказаним у розписці-повідомленні (а.с. 45-46).

Рішенням від 23.03.2021 №92 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 06.04.2021 №0300-0304-8/16242 повідомило позивача про прийняте рішення №92 від 23.03.2021 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу (стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 становить 26 років 1 місяць 3 дні при необхідному не менше 26 років 6 місяців). Крім того, роз`яснено, що для врахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, в подвійному розмірі періодів роботи в інфекційному відділенні з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 необхідно надати документи, які підтверджують, що у вказаний час позивач не перебувала в соціальній відпустці або у відпустці без збереження заробітної плати, у випадку надання необхідних документів про стаж роботи рішення про відмову у призначенні пенсії буде переглянуте відповідно до поданої 16.03.2021 заяви з врахуванням додатково наданих документів (а.с.20-21).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що архівними довідками Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 01.03.2021 №179/1/1819, від 27.04.2021 №179/1/3319 підтверджується перебування у вказані спірні періоди позивача у військовій частині НОМЕР_1 , м.Ковель на посаді медичної сестри інфекційного відділення, а у відповідних кадрових наказах по стройовій частині інформація щодо надання соціальної відпустки, відпустки без збереження заробітної плати відсутня. Отже, протиправними є дії відповідача щодо не зарахування до спеціального стажу позивача періодів роботи з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 у подвійному розмірі, та, як наслідок, протиправним є оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років. Разом з тим, з наданого відповідачем розрахунку стажу не вбачається можливим встановити, що спірні періоди роботи взагалі не були зараховані до спеціального стажу позивача, що позбавляє можливості для суду дійти категоричного висновку про наявність у позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржене. Також в апеляційній скарзі відповідач не наводить доводів та міркувань незаконності рішення в цій частині. Тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017) особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Згідно пункту «е» ст.55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: зокрема, з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 перебувала на посаді медичної сестри інфекційного відділення у військовій частині НОМЕР_1 , м.Ковель, що підтверджено архівними довідками Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 01.03.2021 №179/1/1819 (а.с.8), від 27.04.2021 №179/1/3319 (а.с.10).

При цьому у вказаних довідках зазначено, що у відповідних кадрових наказах по стройовій частині інформація щодо надання соціальної відпустки, відпустки без збереження заробітної плати відсутня.

Отже, періоди роботи ОСОБА_2 на посаді медичної сестри інфекційного відділення у військовій частині НОМЕР_1 , м.Ковель з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 підлягають зарахуванню до спеціального стажу її роботи у подвійному розмірі.

Згідно ст.58 Закону № 1058-ІV, ст. 81 Закону №1788-ХІІ призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до вимог ст. 101 Закону 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Крім того, суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 11 липня 2019 року у справі №127/1849/17, та від 31 березня 2020 року у справі № 127/16245/17.

Враховуючи вищенаведене, відмова відповідача у зарахуванні до спеціального стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи у військовій частині НОМЕР_1 , м.Ковель на посаді медичної сестри інфекційного відділення з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 у подвійному розмірі є протиправною.

Таким чином, судом першої інстанції правильно визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23.03.2021 №92 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Разом з тим, з наданого відповідачем розрахунку стажу не можливо встановити, що спірні періоди роботи взагалі не були зараховані до спеціального стажу позивача, що позбавляє можливості дійти висновку про наявність у позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Отже, обчислення страхового та спеціального стажу для призначення пенсії, прийняття рішення про призначення пенсії належить до повноважень територіальних органів Пенсійного фонду, які суд не може перебирати. Крім того, необхідною умовою для призначення пенсії є наявність необхідного стажу, який обчислюється перед прийняттям рішення про призначення/відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції правильно задовольнив частково позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи у військовій частині НОМЕР_1 , м.Ковель на посаді медичної сестри інфекційного відділення з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 у подвійному розмірі, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.03.2021 про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар