Справа № 568/43/22
Суддя: Сільман А. О.
Дата ухвалення: 2022-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/43/22

Провадження №2-а/568/4/22

27 квітня 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

Суддя Сільман А.О.,

секретар судового засідання Саган В.В.

представник позивача Пасічник Ю.О.

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головне управління Національної поліції в Рівненській області (зареєстроване місцезнаходження : 33028, м. Рівне, вул. Хвильового, 2, )

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №543527 від 08.01.22 р.

Позивач заперечує факт вчинення правопорушення. Стверджує, що перед початком руху, транспортний засіб був технічно справний; в автомобілі були відсутні діти зріс, яких менш 145 см; працівниками поліції при складанні оскаржуваної постанови, порушено його право на захист.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, клопотань про відкладення не заявляв, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Згідно Постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №543527 від 08.01.22 р., ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який неосвітлений в темну пору доби, перевозив дітей, зріст яких менше 145 см та віком менше 12 річного віку без використання утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки; у транспортного засобу не працює стоп сигнал; під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції, водій не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. 2.9 «в», п. 21.11 «б» та п. 9.9 «б» ПДР.

На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 10 ст. 121, ст.. 125 КУпАП.

Ч. 1, 6 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів;

Керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим (ч. 6 ст. 121 КУпАП);

Відповідно до пп «в» п 2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Разом із тим, з відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що позивачем не оспорювалася та обставина, що задній правий стоп сигнал та номерний знак на час зупинки його транспортного засобу працівниками поліції не працювали, натомість позивач наголошував на тому, що про непрацююче освітлення номерного знаку та сигнал стоп свого транспортного засобу він дізнався від працівників поліції вже після зупинки ними його автомобіля, що (з його слів) свідчить про те, що ліхтарі припинили працювати вже під час руху, оскільки перед виїздом ним був перевірений технічний стан автомобіля задні правий сигнал стоп та освітлення номерного знаку працювали (і доказів зворотного відповідачами надано не було).

Відповідно до абз. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.ст. 10, 11 КУпАП).

Водночас відповідачами не надано суду будь-яких доказів щодо наявності вини у діях ОСОБА_1 , який перед виїздом перевірив та впевнився у технічній справності та комплектності свого автомобіля (що також не було спростовано відповідачами), а отже у суду відсутні підстави стверджувати, що дії позивача щодо керування ним транспортним засобом із непрацюючими задніми сигналом стоп та неосвітленим номерним знаком були вчинені ним умисно чи необережно в розумінні ст.ст. 10, 11 КУпАП, тобто були винними,

Позаяк відповідачами не було надано доказів, що вказані світлові прилади на транспортному засобі позивача не працювали ще до початку руху або ж що у позивача були підстави вважати, що вони припинили працювати під час руху транспортного засобу, але позивач продовжував рух. Натомість, сам позивач зазначив у позові, що дізнався про вказану технічну несправність лише після зупинки його автомобіля працівниками поліції від останніх.

У ч. 3 ст. 62 Конституції України наголошується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки позивач категорично заперечував свою винуватість у порушенні ним п. 31.6 (б) ПДР України, а будь-яких доказів наявності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 6 ст. 121 КУпАП, відповідачем не надано, у той час як доказування (а так само обвинувачення) не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що відповідачами не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови в цій части.

Ч. 10 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом з порушення правил перевезення дітей (ч. 10 ст. 121 КУпАП).

Пунктом 21.11 «б» ПДР України встановлено, що забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Зі змісту ст. 280 КУпАП вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч. 1).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2).

Ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.

В оскаржувані постанові зазначено, що відеофіксація здійснювалась на нагрудну камеру працівника поліції, а відтак дані відеозаписи є належними доказами у даній справі.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається вік та зріст дітей, які знаходились в транспортному засобі позивача, як і не вбачається, що вони знаходились без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу. А відтак, із наявних матеріалів справи неможливо встановити обставини вчиненого правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про порушення ОСОБА_1 п.21.11 «б» Правил дорожнього руху України.

Відтак, позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 10 ст. 121КУпАП є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження. (ст.. 125 КУпАП).

Згідно з пп. б п. 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що, дійсно, після зупинки на вимогу поліцейських, позивачем не була увімкнена аварійна сигналізація, що є порушенням п. 9.9 Правил. Таким чином, після зупинки позивач повинен був увімкнути аварійну сигналізацію, чого зроблено не було, навіть, після того, як працівники поліції пояснили останньому причину зупинки транспортного засобу у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху та початку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Факт вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.125 КУпАП, знайшов підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, суд вважає оскаржувану постанову від 08.01.22 року про накладення адміністративного стягнення за ст.125 КУпАП законною та такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, суд враховує, що в постанові зазначено дані про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, серію та номер посвідчення водія, суть правопорушення, відмітка про вручення копії вказаної постанови під підпис, на зворотній стороні оскаржуваної постанови, яка була вручена ОСОБА_1 , перелічені всі права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема і ст.63 Конституції України. Крім того, з відеозапису з нагрудної камери вбачається, що поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема право на захист.

Таким чином, посилання позивача на те, що відповідачем не були роз`яснені його права та обов`язки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Посилання позивача на порушення відповідачем його права на захист, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки матеріали справи не містять клопотань, заяв позивача про відкладення розгляду справи з наданням можливості отримати фахову юридичну допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №543527 від 08.01.22 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. В іншій частині постанову - залишити без змін.

Виконання постанови БАВ №543527 від 08.01.22 року - зупинити.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Рівненській області (зареєстроване місцезнаходження : 33028, м. Рівне, вул. Хвильового, 2, )

Повний текст судового рішення складений 27.04.22 р.

Суддя А.О. Сільман