Справа № 380/21333/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області «Про визнання неприйнятими окремих ненормативних актів сільської ради щодо надання дозволів на розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачі у власність» від 18 серпня 2021 року № 1113 в частині рішення «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина» від 22 червня 2021 року № 886.

Позивач також просить присудити йому судові витрати: судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина шляхом поділу земельної ділянки КН :07:000:0192 (далі також рішення від 22 червня 2021 року № 886). За замовленням позивача Приватне акціонерне товариство «Укрземпроект» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом поділу із зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ 01.03) гр. ОСОБА_1 за межами населеного пункту на території Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області. Рішенням відповідача від 18 серпня 2021 року № 1113 (далі також оскаржуване рішення) визнано, зокрема, неприйнятим та таким, що не породжує жодних правових наслідків рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина».

Оскаржуване рішення відповідача позивач уважає протиправним та таким, що його належить скасувати в частині, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З огляду на наведене позивач робить висновок, що оскільки рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є актом одноразового застосування, вичерпало свою дію (виготовлено проект землеустрою), то у відповідача відсутні повноваження на його скасування, у зв`язку з чим оскаржуване рішення відповідача є незаконним.

Крім того, позивач зауважує, що відповідач помилково вважає, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою із земель комунальної власності є етапом щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність, відтак таке рішення повинно прийматися двома третинами голосів депутатів від загального складу ради, оскільки надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність, отже не може вважатися рішенням органу місцевого самоврядування щодо безоплатної передачі земельної ділянки у власність, тому на порядок голосування щодо надання такого дозволу норма частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не поширюється.

Враховуючи викладене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що за проект рішення від 22 червня 2021 року № 886 про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки проголосувало 14 депутатів, що становить 63,6% від загального складу ради. З огляду на таку кількість голосів зазначене рішення не можна вважати прийнятим, оскільки це суперечило б нормам чинного законодавства, зокрема, приписам абзацу 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а відтак оскаржуваним рішенням Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області, яке підтримано 18 депутатами ради, вирішено рішення від 22 червня 2021 року № 886 вважати неприйнятим та таким, що не породжує жодних правових наслідків. Тому відповідач вважає, що оскаржуване рішення є правомірним та таким, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач зазначає, що аналіз рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 дає підстави вважати, що рада не може скасовувати свої попередні рішення за одночасної сукупності двох підстав: відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів; суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Однак у цій справі жодна із вказаних підстав відсутня. Посилання позивача на повне виконання рішення від 22 червня 2021 року № 886 та надання як доказу цього виготовленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не можуть братися до уваги судом, адже цей проект не є належним та достовірним доказом у розумінні ст.ст. 73, 75 КАС України, оскільки не може вважатися виготовленим як вид документації із землеустрою відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій». Таким чином, відповідно до приписів рішення № 886 від 22 червня 2021 року про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою не виникли жодні правовідносини, пов`язані з реалізацією суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Доводи позивача про те, що ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання є ілюзорними, не знаходять свого підтвердження та суперечать матеріалам справи.

Також відповідач вказує, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, виходячи із системного аналізу норм абзацу 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме норми «щодо передачі» у взаємозв`язку із положеннями статті 118 Земельного кодексу України фактично стосуються безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність, а тому повинні прийматися не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Відповідач підсумовує, що з урахуванням фактичних обставин справи скасування судом оскаржуваного рішення неодмінно призведе до «узаконення» неприйнятого рішення сільської ради № 886 від 22 червня 2021 року щодо надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою та не відповідатиме суспільній потребі у відновленні законності при вирішенні соціально-значущого питання безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель комунальної власності, а також захисту суспільних інтересів загалом та права власності на землю Тростянецької територіальної громади.

З огляду на викладене просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач просить розглянути адміністративну справу у порядку загального позовного провадження.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, в якій, як і у позовній заяві стверджує, що на підставі рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке оскаржуваним рішенням визнано нечинним, між ним та відповідачем уже виникли правовідносини, таке рішення стосується його прав та інтересів, а відтак воно протиправно скасоване більш пізнім рішенням відповідача.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 29 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Рішенням ХІІІ сесії VIII скликання Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина» надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина, шляхом поділу земельної ділянки КН :07:000:0192.

На підставі цього рішення за замовленням позивача Приватне підприємство «УКРЗЕМПРОЕКТ» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом поділу зі зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ 01.03) гр. ОСОБА_1 за межами населеного пункту на території Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області.

18 серпня 2021 року ХVІІ сесія VIII скликання Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області прийняла рішення № 1113 «Про визнання неприйнятими окремих нормативних актів сільської ради щодо надання дозволів на розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачі у власність», яким у зв`язку з набранням 27 травня 2021 року чинності окремих норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ в частині внесення змін до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» стосовно прийняття органами місцевого самоврядування рішення щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради, беручи до уваги відсутність під час голосування за проекти рішень необхідної кількості голосів депутатів від загального складу сільської ради, відповідно до ст. ст. 12, 118, 121, 122, п. 24 Перехідних Положень Земельного кодексу України, керуючись пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 67 Регламенту Тростянецької сільської ради (із змінами і доповненнями), враховуючи висновки постійних комісій сільської ради з питань земельних відносин, будівництва, архітектури, просторового планування, природніх ресурсів та екології від 16 серпня 2021 року та з питань регламенту, депутатської етики, законності, згуртованості, освіти, фізичного виховання, культури, охорони здоров`я, соціальної політики, міжнародного співробітництва, свободи слова та ЗМІ від 17 серпня 2021 року вирішила:

1. Вважати неприйнятими та такими, що не породжують жодних правових наслідків, рішення XII, XIII та XIV сесій Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 04 червня, 22 червня, 25 червня та 06 липня 2021 року про надання дозволів на розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачі у приватну власність згідно з додатком.

2. З урахуванням положень п. 1 цього рішення, повторно розглянути по суті клопотання осіб, вказаних у п. 1 даного рішення, про надання дозволів на розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачі у власність з метою прийняття рішень у відповідності до вимог земельного законодавства та законодавства про місцеве самоврядування.

Згідно з Додатком до рішення ХVІІ сесії VIII скликання від 18 серпня 2021 року № 1113 є таким, що не прийняте та не породжує жодних правових наслідків, зокрема, рішення ХІІІ сесії VIII скликання Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача у частині, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області № 1113 від 18 серпня 2021 року «Про визнання неприйнятими окремих нормативних актів сільської ради щодо надання дозволів на розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачі у власність» в частині визнання неприйнятим та таким, що не породжує жодних правових наслідків рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина».

Щодо клопотання відповідача, яке викладене у відзиві на позовну заяву, про розгляд цієї справи у порядку загального позовного провадження суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд відзначає, що ця адміністративна справа з огляду на предмет спору, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність, обсяг та характер доказів, кількість учасників, є справою незначної складності, а тому її розгляд здійснюється судом у порядку спрощеного провадження.

Разом з тим суд не вбачає підстав для розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у ній не вимагають здійснення судом зазначених дій. Жодних таких підстав відповідач у відзиві на позовну заяву суд не повідомляє.

Тому підстави для розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження відсутні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за якою органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Пунктом б частини першої статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 117 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною другою, пунктом в частини третьої статті 117 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Абзацом першим частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно із частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Суд встановив, що рішенням Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина» позивачу надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина шляхом поділу земельної ділянки КН :07:000:0192.

На підставі цього рішення за замовленням позивача Приватне підприємство «УКРЗЕМПРОЕКТ» виготовило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом поділу зі зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ 01.03) гр. ОСОБА_1 за межами населеного пункту на території Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області.

В той же час своїм рішенням від 18 серпня 2021 року № 1113 «Про визнання неприйнятими окремих нормативних актів сільської ради щодо надання дозволів на розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачі у власність» Тростянецька сільська рада Стрийського району Львівської області вирішила вважати неприйнятим та таким, що не породжує жодних правових наслідків, зокрема, рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 «Про надання дозволу ОСОБА_1 » на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина.

Суд відзначає, що положенням статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни з будь-якого питання, що є компетенцією органу місцевого самоврядування, дано офіційне тлумачення в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) (далі Рішення).

В абзаці 3 пункту 3 цього Рішення зазначено, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу й самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 Рішення органи місцевого самоврядування приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють дію норм права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Абзацами 5 та 6 пункту 5 Рішення визначено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування та громадянами, що породжує у громадян упевненість у тому, що їхнє становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

На підставі вищевикладеного суд уважає, що у зв`язку з прийняттям Тростянецькою сільською радою Стрийського району Львівської області рішення від 22 червня 2021 року № 886 про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина, шляхом поділу земельної ділянки КН :07:000:0192, у нього виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних та охоронюваних законом інтересів, і він, як суб`єкт цих правовідносин, не надавав згоди на їх зміну чи припинення.

Тобто, рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина», є актом індивідуальної дії, на підставі якого у позивача виникло право на отримання у власність земельної ділянки, а тому відповідач не мав законодавчо визначених підстав для визнання такого рішення неприйнятим та таким, що не породжує жодних правових наслідків.

Правова позиція суду з цього питання узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 521/17710/15-а, від 22 січня 2019 року у справі № 371/957/16-а, від 13 березня 2019 року у справі 542/1197/15-а, а також постанові Верховного Суду від 04 листопада 2021 року у справі № 440/1454/19, яку суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Крім того, суд відзначає, що за обставинами цієї справи позивач на підставі рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 звернувся до відповідної спеціалізованої організації за розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уклавши з нею відповідний договір № 15-21 від 15 липня 2021 року, тобто ще до прийняття оскаржуваного рішення. Такий проект землеустрою був виготовлений відповідною спеціалізованою та переданий позивачу, про що свідчить акт прийому-передачі робіт по проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Підставою ж для розроблення проекту землеустрою є рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області від 22 червня 2021 року № 886 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина».

За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача про те, що відповідно до приписів рішення № 886 від 22 червня 2021 року про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою не виникли жодні правовідносини, пов`язані з реалізацією його суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Покликання відповідача на те, що виготовлений на замовлення позивача проєкт землеустрою не є належним та достовірним доказом у розумінні ст.ст. 73, 75 КАС України, оскільки не може вважатися виготовленим як вид документації із землеустрою відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» суд оцінює критично, адже в межах спірних правовідносин, виходячи з підстав та предмета заявленого позову, зазначений проект землеустрою не є об`єктом правової оцінки в частині його відповідності вимогам закону, які ставляться до документації із землеустрою. Натомість визначальним є сам факт звернення позивача за його виготовленням до відповідної спеціалізованої організації та укладення ним з цього приводу відповідного договору, який додатково підтверджує те, що на підставі рішення № 886 від 22 червня 2021 року, котрим позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, у нього виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних та охоронюваних законом інтересів, і що він, як суб`єкт цих правовідносин, не надавав згоди на їх зміну чи припинення, про що вже зазначено судом вище.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно та нерозсудливо. Відтак оскаржуване рішення відповідача у частині, яка стосується позивача, прийняте відповідачем з порушенням критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені пунктами 1, 3, 5, 6 частини другої статті 2 КАС України, а тому наявні правові підстави для визнання його протиправним та скасування.

Щодо інших доводів позивача, які викладені у позовній заяві, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам позивача на підтримку заявлених позовних вимог та доводам відповідача на їх заперечення, позаяк вони не впливають на викладений вище висновок суду та наявність безумовних підстав для задоволення адміністративного позову та скасування оскаржуваного рішення у частині, яка стосується позивача.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини 1 статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області на користь позивача належить стягнути 908,00 грн сплаченого судового збору.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у цій справі суд зазначає наступне.

06 січня 2022 року позивач подав до суду клопотання від 23 грудня 2021 року про долучення до матеріалів справи докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 25000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу заперечує, вказуючи, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу в сумі 25000,00 грн є завищеним та неспівмірним з обставинами цієї справи. Зауважує, що ця справа, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, категорію та значення її для сторін, є справою незначної складності, а її розгляд здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, відповідачем у цій справі є орган місцевого самоврядування, тобто бюджетна установа. Просить суд відмовити у задоволенні цієї вимоги.

Правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу містить стаття 134 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин другої-п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених норм права вказує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у цій справі позивач надав суду такі докази:

1. Договір про надання правової допомоги від 24 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та ОСОБА_2 (Адвокат), далі Договір.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Отримання винагороди Адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару (пункт 4.1 Договору).

Належне надання правової допомоги підтверджується Актом прийому-передачі послуг. Розмір гонорару Адвоката, порядок його сплати визначається Актом приймання-передачі послуг, підписаних Клієнтом та Адвокатом (пункт 4.9 Договору).

2. Протокол наради Адвоката і Клієнта згідно Договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2021 року.

3. Додаткову Угоду № 1 від 23 грудня 2021 року до Договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2021 року відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до Договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2021 року, а саме доповнити пункт 4 підпунктом 4.10 наступного змісту: Загальна вартість послуг Адвоката становить 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень. Останні умови вищевказаного Договору, не зачеплені цією Угодою залишаються незмінними.

4. Звіт про надання послуг правової допомоги від 23 грудня 2021 року згідно з яким кількість, обсяг надання правової допомоги є такими: 1. З`ясування Адвокатом всіх відомих Клієнту обставин, які можуть позначитися на визначенні наявності правової позиції у справі та її змісті 1 година, вартість 1000,00 грн; 2. Вивчення та аналіз Адвокатом чинного законодавства України, пошук та дослідження практики застосування відповідних норм права з метою визначення наявності фактичних правових підстав для виконання доручення Клієнта. Надання Клієнту первинної консультації і роз`яснень за правових питань, пов`язаних зі справою 3 години, вартість 3000,00 грн; 3. Наради Адвоката з Клієнтом щодо погодження тактики представництва та заходів, які вживатимуться Адвокатом для захисту інтересів Клієнта у суді 2 години, вартість 2000,00 грн; 4. Складання Адвокатом позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення 5 годин, вартість 5000,00 грн; 5. Участь Адвоката у судових засіданнях 2 години, вартість 6000,00 грн; 6. Гонорар Адвоката, вартість 8000,00 грн. Разом 25000,00 грн.

5. Акт приймання-передачі послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2021 року згідно з яким вартість послуг Адвоката за цим Актом складає 25000,00 грн. Цю вартість послуг Клієнт сплачує Адвокату протягом 30 днів з моменту набрання рішенням суду у справі № 380/21333/21 законної сили.

6. Рахунок на оплату № 2 від 23 грудня 2021 року на суму 25000,00 грн.

Суд відзначає, що правнича допомога у розмірі 25000,00 грн, передбачена Актом приймання-передачі послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2021 року, наразі не сплачена позивачем.

Разом з тим норма статті 134 КАС України передбачає можливість здійснювати розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають сплаті, тобто, ще не сплачені стороною.

Правова позиція з цього питання викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, у якій Суд заначив про те, що «КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».

Поряд з цим принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, згідно з практикою якого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За таких обставин суд зазначає, що ця адміністративна справа згідно положень статей 4, 12 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Також суд враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в тому числі постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 521/17710/15-а, від 22 січня 2019 року у справі № 371/957/16-а, від 13 березня 2019 року у справі 542/1197/15-а, а також постанова Верховного Суду від 04 листопада 2021 року у справі № 440/1454/19) з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову.

Відшкодування витрат за участь Адвоката у судових засіданнях у розмірі 6000,00 грн суд уважає необґрунтованим, оскільки ця справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно судові засідання у справі не відбувалися, а адвокат не брав у них участі.

Крім того, на переконання суду, такі види послуг, зазначені в Акті приймання-передачі послуг № 1 до Договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2021 року, як: з`ясування Адвокатом всіх відомих Клієнту обставин, які можуть позначитися на визначенні наявності правової позиції у справі та її змісті (вартість 1000,00 грн); вивчення та аналіз Адвокатом чинного законодавства України, пошук та дослідження практики застосування відповідних норм права з метою визначення наявності фактичних правових підстав для виконання доручення Клієнта, надання Клієнту первинної консультації і роз`яснень за правових питань, пов`язаних зі справою (вартість 3000,00 грн); наради Адвоката з Клієнтом щодо погодження тактики представництва та заходів, які вживатимуться Адвокатом для захисту інтересів Клієнта у суді (вартість 2000,00 грн) охоплюються однією послугою складання Адвокатом позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 1500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області «Про визнання неприйнятими окремих ненормативних актів сільської ради щодо надання дозволів на розроблення та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачі у власність» від 18 серпня 2021 року № 1113 в частині визнання неприйнятим та таким, що не породжує жодних правових наслідків рішення «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Суха Долина» від 22 червня 2021 року № 886.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області на користь ОСОБА_1 908,00 грн сплаченого судового збору та 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Тростянецька сільська рада Стрийського району Львівської області (вул. Зелена, 2, с. Тростянець, Стрийський район, Львівська область, 81614, )

Суддя Сидор Н.Т.