Справа № 160/18244/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 - Дніпровської митниці Держмитслужби, до відповідача 2 - Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до відповідача 1 - Дніпровської митниці Держмитслужби, до відповідача 2 - Дніпровської митниці (далі відповідач), в якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, прийнятої судом, просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ в/о начальника Дніпропетровської митниці ДФС, Голови Комісії з реорганізації Дніпропетровської митниці ДФС Полєйко Віталія № 3-о від 06 вересня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ;
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.05.2019 року останній наказом № 273-0 від 20.05.2019 року Дніпропетровської митниці ДФС переведений на посаду головного державного інспектора відділу з управління ризиками, запис № 31 у трудовій книжці НОМЕР_2 . Однак, 06.09.2021 року позивач звільнений з Дніпропетровської митниці ДФС у зв`язку з припиненням державної служби відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» (наказ Дніпропетровської митниці ДФС від 06.09.2021 р. № 3-о, запис № 37 у трудовій книжці НОМЕР_2 ). Позивач вважає, що звільнення у зв`язку із реорганізацією шляхом приєднання відбулося з порушенням вимог, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», без дотримання наданих законодавством про працю гарантій працевлаштування, а саме: одночасно з попередженням про звільнення відповідачем не виконано вимог ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо обов`язку запропонувати всі наявні вакантні посади, незалежно від того, у якому структурному підрозділі позивач працював. Позивач зазначає, що йому не було запропоновано жодної вакантної посади, тобто, відповідачами не вжито вичерпних заходів щодо працевлаштування позивача. На думку позивача оскаржуваний наказ є протиправним та прийнятим з порушенням вимог Конституції України, Закону України "Про державну службу", КЗпП України, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року відкрито провадження по вказаній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання було призначено на 02.12.2021 року о 10:00 год.
20.12.2021 року у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 13.12.2021 року 10 год. 00 хв.
13.12.2021 року усною ухвалою суду відкладено підготовче судове до 17.01.2022 року 10 год. 05 хв.
17.01.2022 року представником позивача до суду подано заяву про зміну предмету позову.
17.01.2022 року усною ухвалою суду відкладено підготовче судове до 31.01.2022 року 10 год. 35 хв.
31.01.2022 року відповідачем-2 Дніпровською митницею Держмитслужби до суду подано заяву про залучення доказів у справі.
31.01.2022 року у підготовчому судовому засіданні було виключено відповідача 1- Дніпропетровську митницю ДФС з учасників справи, у зв`язку з її припиненням та оголошено перерву до 07.02.2022 року 11 год. 00 хв.
07.02.2022 року усною ухвалою суду відкладено підготовче судове до 14.02.2022 року 10 год. 30 хв.
14.02.2022 року суд закрив підготовче провадження по справі та призначив розгляд справи по суті на 03.03.2022 року 10 год. 00 хв.
17.02.2022 року через систему «Електронний суд» відповідачем 2 - Дніпровською митницею до суду подано клопотання/заява, в якому містились письмові пояснення. Аргументи даних пояснень ґрунтуються виходячи з наступного. Судом було вирішено питання щодо виключення з числа відповідачів відповідача 1 - Дніпропетровської митниці ДФС у зв`язку з її припиненням відповідно до запису внесеного до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.11.2021. Відповідач 2 Дніпровська митниця Держмитслужби є правонаступником Дніпропетровської митниці ДФС, знаходиться в стадії припинення, про що також внесена запис до ЄДР. Станом на теперішній час в Дніпровській митниці Держмитслужби завершено всі заходи з її припинення, звільнені всі посадові особи, закриті рахунки, не передбачено фінансування митниці на 2022 рік. Однак, реєстрація припинення юридичної особи неможлива через не завершення заходів з припинення Запорізької та Полтавської митниць ДФС, що були реорганізовані шляхом їх приєднання до Дніпровської митниці Держмитслужби, та правонаступником яких є Дніпровська митниця Держмитслужби. Право на представництво інтересів Дніпровської митниці Держмитслужби ОСОБА_2 підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (інформація загальнодоступна в мережі Інтернет з офіційного сайту Міністерства юстиції України). Крім того, ОСОБА_2 є членом комісії з реорганізації Дніпровської митниці Держмитслужби відповідно до наказу митниці від 29 жовтня 2020 року № 352. За обставинами справи відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 23.07.2021 №22-рг «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» відповідача 28.07.2021 попереджений про припинення державної служби у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України з повним скороченням посад та чисельності. На той час була відсутня можливість пропонування позивачу посади у Дніпровській митниці Держмитслужби. Дніпровська митниця Держмитслужби знаходилась в стадії припинення. Відповідно до наказу Держмитслужби від 01.06.2021 №404 припинено призначення (переведення) осіб на посади у Дніпровській митниці Держмитслужби, припинено оголошення конкурсів на зайняття посад державної служби та завершення оголошених митницею конкурсів на зайняття вакантних посад державної служби у встановленому законодавством порядку. Дорученням Державної митної служби України від 08.06.2021 №70-12/1-д). доручено начальникам митниць (виконуючим обов`язки), головам комісій з реорганізації митниць Держмитслужби забезпечити припинення призначення на посади у підпорядкованих митницях, припинення оголошення конкурсів на зайняття вакантних посад. Відповідно до наказу Державної митної служби України від 30 червня 2021 року № 472 Дніпровська митниця Держмитслужби припинила здійснення повноважень, які перейшли до Дніпровської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України з 00 год.00 хв. 01.07.2021. У період з 22.06.2021 по 30.06.2021 з Дніпровської митниці Держмитслужби звільнено 407 осіб. Після здійснення заходів із звільнення посадових осіб станом на 09.09.2021 в Дніпровській митниці Держмитслужби з об`єктивних причин не було звільнено тільки 32 особи. Такими причинами були перебування посадових осіб у відпустці, тимчасова непрацездатність, відсутність Сертифікату, що підтверджував рівень володіння українською мовою тощо. Отже, наявні в Дніпровській митниці Держмитслужби на дату попередженні ОСОБА_1 про припинення державної служби посади не можуть розглядатися як вакантні та пропонуватися при вивільненні. Питання переведення ОСОБА_1 не було вирішено протягом тривалого часу, але в Дніпровській митниці Держмитслужби у 2020 році оголошено та проведено конкурси на зайняття посад державної служби категорії «Б» - 10 посад, категорії «В» - 7 посад,- у 2021 році категорії «Б» - 11 посад, категорії «В» - 9 посад. В Дніпровській митниці (відокремлений підрозділ) у 2021 році оголошено та проведено конкурси на зайняття посад державної служби категорії «Б» - 4 посади, категорії «В» - 4 посади. Відповідно до встановленого порядку наказ про оголошення конкурсу та умови його проведення оприлюднювалися на Єдиному порталі вакансій державної служби, і особи, які виявили бажання взяти участь у конкурсі та претендували на зайняття посад державної служби, подавали відповідну інформацію та проходили оцінювання. Позивач мав можливість прийняти участь у конкурсі, з урахуванням досвіду та практичних навичок, однак, не виявив бажання взяти участь у зазначених конкурсах на зайняття посад державної служби.
18.02.2022 року через систему «Електронний суд» відповідачем 2 - Дніпровською митницею до суду подані письмові пояснення. Аргументи даних пояснень ґрунтуються виходячи з наступного. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не був посадовою особою Дніпровської митниці Держмитслужби, у Дніпровській митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби в період здійснення реорганізаційних заходів були відсутні підстави для пропонування йому посади. Питання переведення ОСОБА_1 не було вирішено протягом тривалого часу, але в Дніпровській митниці Держмитслужби у 2020 році оголошено та проведено конкурси на зайняття посад державної служби категорії «Б» - 10 посад, категорії «В» - 7 посад,- у 2021 році категорії «Б» - 11 посад, категорії «В» - 9 посад. В Дніпровській митниці (відокремлений підрозділ) у 2021 році оголошено та проведено конкурси на зайняття посад державної служби категорії «Б» - 4 посади, категорії «В» - 4 посади. Відповідно до встановленого порядку наказ про оголошення конкурсу та умови його проведення оприлюднювалися на Єдиному порталі вакансій державної служби, і особи, які виявили бажання взяти участь у конкурсі та претендували на зайняття посад державної служби, подавали відповідну інформацію та проходили оцінювання. Позивач мав можливість прийняти участь у конкурсі, з урахуванням досвіду та практичних навичок, однак, не виявив бажання взяти участь у зазначених конкурсах на зайняття посад державної служби.
У зв`язку з перебуванням 03.03.2022 року судді Неклеси О.М. на лікарняному, розгляд справи було перенесено на 31.03.2022 року о 13 год. 30 хв.
31.03.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняв присягу державного службовця та з 04.07.1996 року по 06.09.2021 року працював на різних посадах державної служби у митних органах, що підтверджено копією трудової книжки (серія НОМЕР_2 ).
Так, наказом № 273-0 від 20.05.2019 року Дніпропетровської митниці ДФС позивач переведений на посаду головного державного інспектора відділу з управління ризиками.
Судом також установлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України було вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу (п. 1 постанови). Пунктом 2 постанови №1200 установлено, зокрема, що Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства. Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року №858 Про утворення територіальних органів Державної митної служби було вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби (п. 1 постанови), в тому числі утворено Галицьку митницю Держмитслужби (згідно з додатком 1 до постанови). Окрім того, п. 2 постанови №858 вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2. А зокрема, шляхом приєднання до Галицької митниці Держмитслужби реорганізовувалися Івано-Франківська митниця ДФС, Львівська митниця ДФС, Тернопільська митниця ДФС.
На виконання п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №858 видано наказ ДФС України від 25.11.2019 року №30-рг Про реорганізацію митниць ДФС , відповідно до п. 1 якого постановлено розпочати реорганізацію митниць ДФС, п. 4 визначено строк реорганізації тривалістю в три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Наказом ДФС України від 24.03.2020 року №14-рг було внесено зміни до п. 4 наказу від 25.11.2019 року №30-рг і замінено слова три місяці на шість місяців.
На виконання п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» зобов`язано забезпечити здійснення заходів щодо реорганізації територіальних органів Держмитслужби» з червня 2021 року розпочато процес формування особового складу митниць як відокремлених підрозділів Держмитслужби.
Після проведення відповідних заходів Державною митною службою України видано наказ від 30 червня 2021 року № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи», яким наказано митницям як відокремленим структурним підрозділам Держмитслужби розпочати з годин 01 липня 2021 року здійснювати покладені на них Митним кодексом України, законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, Положеннями про митницю функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
З урахуванням викладеного, з 01.07.2021 до Дніпровської митниці (код ЄДРПОУ ВП 43971371) як відокремленого структурного підрозділу Держмитслужби перейшли функції та повноваження реорганізованої Дніпровської митниці Держмитслужби.
З 01 липня 2021 року Дніпровська митниця Держмитслужби припинила здійснення повноважень щодо митного контролю та оформлення, керівництво юридичною особою перейшло до комісії з реорганізації, яка здійснює остаточні заходи з припинення юридичної особи.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року №761 «Про внесення змін в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. №85» Державну фіскальну службу України виключено з додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 (в редакції ПКМУ від 21.10.2015 №840).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України» утворено Дніпровську митницю Держмитслужби та реорганізовано Дніпропетровську митницю ДФС, Полтавську митницю ДФС, Запорізьку митницю ДФС, Кіровоградську митницю ДФС шляхом їх приєднання до Дніпровської митниці Держмитслужби.
Дніпровська митниця Держмитслужби є правонаступником Дніпропетровської митниці ДФС.
Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 23.07.2021 № 22-рг «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» ОСОБА_1 28.07.2021 попереджено про припинення державної служби у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України з повним скороченням посад та чисельності. Посади, наявні в Дніпровській митниці Держмитслужби на дату попередження ОСОБА_1 .
28.07.2021 року Головою комісії з реорганізації Дніпропетровської митниці ДФС Віталієм Полєйко було підписано попередження про припинення державної служби ОСОБА_1 . Вказаним попередженням позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України з повним скороченням посад та чисельності.
Правова підстава: постанова Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 21 липня 2021 року № 761 «Про внесення змін в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2014 року № 85», наказу Державної фіскальної служби України від 23.07.2021 р. № 22-РГ «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України», на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», з урахуванням особливостей визначених частиною 6 статті 49-2 Кодексу законів України про працю.
Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, після ознайомлення з попередженням позивачеві жодного разу не було запропоновано вакантних посад в новоствореній структурі - в Дніпровській митниці Держмитслужби.
Дніпровська митниця ДФС наказом від 06 вересня 2021 року № 3-о «Про звільнення ОСОБА_1 » припинила державну службу та звільнила ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу з управління ризиками Дніпропетровської митниці згідно пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Підставою для видання вказаного наказу було попередження про наступне вивільнення від 28 липня 2021 року.
Вважаючи спірний наказ протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом України від 10.12.2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент їх виникнення), норми якого є спеціальними, а також Кодексом законів про працю України (у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі).
Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України "Про державну службу", правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Загальний перелік підстав для припинення державної служби визначений статтею 83 Закону України "Про державну службу".
Зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).
Безпосередньо питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення урегульовано статтею 87 Закону України "Про державну службу .
Згідно із ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
- ліквідація державного органу;
- встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
- отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
- вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Частиною 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Аналізуючи норму ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу", суд приходить до висновку, що у разі звільнення особи на підставі пунктів 1 та 11 ч. 1 цієї статті, у суб`єкта призначення виникає обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.
Якщо відсутня жодна з цих умов - звільнення державного службовця безумовно є протиправним.
Це також означає, що встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.
Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві (державній установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
При цьому, Верховний Суд звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення і аж до дня розірвання трудового договору та охоплює як вакантні посади, що існували на день звільнення, так і такі, що з`явилися в установі протягом всього цього періоду.
Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 року у справі № 813/1715/16, від 26.05.2021 року у справі № 140/90/20.
Крім того, частиною 5 ст. 22 та ч. 1 ст. 41 Закону України "Про державну службу" визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:
1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;
2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Отже, за змістом ч. 5 ст. 22 і п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України "Про державну службу" працевлаштування державного службовця у випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу передбачає його переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. Переведення у такому випадку відбувається за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Водночас застосування законодавцем у наведених положеннях Закону України "Про державну службу" слова "може", підтверджує виключне право адміністративного розсуду суб`єкта призначення на переведення державного службовця без обов`язкового проведення конкурсу та жодним чином не увільняє його від обов`язку дотриматися процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби у разі реорганізації державного органу.
З матеріалів справи вбачається, що державний орган, у якому позивач обіймав посаду (Дніпропетровської митниця ДФС), був приєднаний в процесі реорганізації до новоутвореного державного органу - Дніпровської митниці Держмитслужби. В свою чергу Дніпровська митниця Держмитслужби в подальшому реорганізована шляхом приєднання до Державної митної служби, а в структурі Державної митної служби України утворено територіальний орган - Дніпровську митницю як відокремлений підрозділ.
Розпорядчими актами, якими оформлено вищевказану реорганізацію (а саме: постановами Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року № 1200, від 02.10.2019 року №858, від 30.09.2020 року № 895, наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 року № 460) було передбачено послідовне передання майна та функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи від ДФС України до Держмитслужби та, відносно до цього спірного випадку, від Дніпропетровської митниці ДФС до Дніпровської митниці Держмитслужби і надалі до Дніпровської митниці.
На час попередження позивача про наступне вивільнення (28.07.2021 року) Дніпропетровська митниця ДФС перебувала у стані припинення, а Дніпровська митниця Держмитслужби була зареєстрована як юридична особа та здійснювала функції і повноваження з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.
На час звільнення позивача Дніпровська митниця Держмитслужби (як і Дніпропетровська митниця ДФС) перебувала у стані припинення, а Дніпровська митниця була зареєстрована як відокремлений підрозділ юридичної особи - Державної митної служби України, і також виконувала зазначені вище функції і повноваження.
Таким чином, з урахуванням викладених обставин реорганізації державних органів та норм ч. 5 ст. 22, ч. 1 ст. 41, ч. 3 ст. 87 "Про державну службу" - суд приходить до висновку, що позивач у разі надання ним згоди на відповідну пропозицію відповідача підлягав переведенню на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі (Державній митній службі України), у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. При цьому ініціатива переведення та відповідного пропонування певних посад повинна виходити саме від відповідача. Однак, судом встановлено, що на час прийняття Дніпропетровською митницею ДФС наказу від 06.09.2021 року № 3-о "Про звільнення ОСОБА_1 " позивачу не було запропоновано жодної посади і він, відповідно, не відмовлявся від переведення.
Крім того, як ДФС України, так і Дніпропетровська митниця ДФС, а так само і Держмитслужба, не вживали жодних заходів для вирішення питання про переведення позивача до новоутвореної Держмитслужби чи її структурних підрозділів, тобто, не виконали свого прямого обов`язку, встановленого ч. 5 ст. 22 та ч. 1 ст. 41, ч. 3 ст. 87 "Про державну службу", чим порушено визначений цими нормами порядок звільнення державних службовців.
В той же час з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, відповідно до відзиву на позовну заяву, що у 2019 року загальна чисельність працівників Дніпропетровської митниці ДФС складала 319 штатних одиниць. Відповідно до наданих відповідачами штатних розписів на 2020 рік Дніпровської митниці Держмитслужби загальна чисельність працівників складає 781 штатна одиниця (з урахуванням чисельності приєднаних митниць).
При цьому, згідно відповіді № 7.5-08-02-2/12/8.19/7604 від 04.10.2021 р. Дніпровської митниці Держмитслужби на адвокатський запит станом на 01.08.2021 р. в митниці були наявні 296 вакантних посад категорії В, станом на 01.09.2021 року р. в митниці наявні 610 вакантних посад категорії В.
Отже, кількість працівників Дніпровської митниці Держмитслужби, внаслідок приєднання Дніпропетровської митниці ДФС не зменшилась, а навпаки - збільшилась на 291 штатну одиницю (610-319=291).
Відповідачами не надано жодної аргументації, у чому полягала необхідність звільнення позивача у зв`язку з реорганізацією Дніпропетровської митниці ДФС, якщо скорочення чисельності посад державних службовців не відбулось.
В зв`язку з наведеним суд констатує, що порушення відповідачем установленого законом порядку звільнення позивача, що свідчить про незаконність такого звільнення, в зв`язку із чим наказ в/о начальника Дніпропетровської митниці ДФС, Голови Комісії з реорганізації Дніпропетровської митниці ДФС Полєйко Віталія № 3-о від 06 вересня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
При цьому в силу ч. 1 і 2 ст. 235 КЗПП України визнання протиправним та скасування наказу є підставою для поновлення його на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Водночас, питання припинення юридичної особи публічного права слід розглядати не лише в контексті припинення її майнових зобов`язань, позаяк така особа створювалась для виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, відповідно, функції держави не зникають із припиненням юридичної особи публічного права (крім випадку повної відмови держави від виконання певних функцій, що потребуватиме відповідних змін у законодавстві), а тому, у будь-якому випадку, враховуючи принцип безперервності влади - має бути вирішено питання про "функціональне" правонаступництво юридичної особи публічного права.
Тобто, при припинені юридичної особи публічного права у результаті приєднання, її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи, при цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки у частині майнових прав, а й трудових відносин, у тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).
Реорганізація юридичної особи публічного права - це таке припинення діяльності, при якому його права, обов`язки і майно переходять до інших діючих чи знову створюваних юридичних осіб, які приймають на себе виконання функцій і завдань реорганізованої юридичної особи публічного права чи реорганізованих юридичних осіб публічного права, що припинили свою діяльність. При реорганізації має місце правонаступництво, тобто, заміна у правовідносинах, які виникли раніше, одних суб`єктів господарювання на інших з переходом до них усіх прав та обов`язків перших (до правонаступника переходять весь пасив і актив майна, борги, права і обов`язки за угодами тощо).
Дніпровська митниця Держмитслужби є правонаступником Дніпропетровської митниці ДФС.
Таким чином, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача на працю шляхом поновлення ОСОБА_1 з 07.09.2021 року на посаді головного державного інспектора відділу з управління ризиками Дніпровської митниці Держмитслужби.
Щодо позовних вимог щодо поновлення позивача на іншій посаді, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною посаді, яку він обіймав в Дніпропетровській митниці ДФС та зобов`язання Дніпровської митниці Держмитслужби, Дніпровської митниці вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 з Дніпропетровської митниці Держмитслужби на рівнозначну посаду у відповідності до вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу» суд зазначає наступне.
Так, суд, як і будь-який інший орган державної влади, має діяти відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України, тобто лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Єдиним законодавчо встановленим способом поновлення порушених незаконним звільненням прав особи є поновлення особи на попередній роботі згідно приписів ч.1 ст. 235 КЗпП України.
Поновлення особи на рівнозначній посаді або зобов`язання відповідача перевести особу на рівнозначну посаду як спосіб судового захисту законом не передбачено.
Окрім наведеного, положеннями ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи практику Верховного Суду, єдність та стабільність якої забезпечує існування принципу правової визначеності як одного з обов`язкових елементів верховенства права, суд дійшов висновку, що суд касаційної інстанції у справах, обставини яких є найбільш релевантними обставинам даної справи, визнає належним та достатнім способом судового захисту осіб, звільнених без законних на те підстав - шляхом їх поновлення на посадах, які вони займали до звільнення.
Так, до прикладу, у справі №817/3431/14 Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду постановою від 03.06.2020 року поновив позивача на посаді заступника начальника управління - начальника відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Головного управління Міндоходів у Рівненській області з 30 жовтня 2014 року, тобто на посаді, з якої особу було звільнено у 2014 році.
Застосування аналогічного способу судового захисту визнано обґрунтованим Верховним судом до особи, яка займала посаду заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів (постанова від 27.01.2021 року по справі №826/6555/15), до особи, яка займала посаду першого заступника начальника ГУ ДФС України у Рівненській області (постанова від 06.08.2020 року по справі №817/3278/15), до особи, яка займала посаду заступника начальника ГУ Міндоходів у Луганській області (постанова від 03.06.2020 року по справі №812/1727/15).
Керуючись наведеними приписами КЗпП України та забезпечуючи єдність судової практики, суд вважає єдино можливим способом захисту прав позивача - поновлення його на посаді, яку він займав до звільнення.
Крім наведеного, аналіз позовних вимог щодо поновлення позивача на іншій посаді, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною посаді, яку він обіймав в Дніпропетровській митниці ДФС та зобов`язання Дніпровської митниці Держмитслужби, Дніпровської митниці вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 з Дніпропетровської митниці Держмитслужби на рівнозначну посаду у відповідності до вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу» свідчить, що фактично позивач просить суд прийняти рішення про вчинення відповідачами вчинення дій в майбутньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Аналіз даної норми свідчить, що судовому захисту підлягають лише порушене право, свобода або інтерес особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміну стану прав та обов`язків позивача або створення об`єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.
Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 10.3 Пленуму Вищого адміністративного суд України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє. (Правова позиція Верховного Суду України, постанова у справі № 6-951 цс 16 від 24.05.2017).
Зокрема Верховний Суд України дійшов висновку, що суд не має права забороняти щось на майбутнє з двох причин, оскільки: для захисту права суду необхідний факт його порушення, а чи відбудеться це у майбутньому - невідомо; способи захисту порушеного права не абстрактні і формулюються позивачем не як завгодно, а визначені виключно законом. Тому, якщо законом не передбачено такого способу захисту права «як зобов`язати посадову особу органу державної влади вчиняти певні дії в майбутньому» , то у задоволенні такої позовної вимоги суду слід відмовити.
В даному конкретному випадку, станом на дату розгляду справи, позивач не є працівником Дніпровської митниці, а тому суд не може зобов`язати відповідача вчиняти дії щодо подальшого працевлаштування в новоствореному органі особи, яка наразі (до виконання рішення в частині поновлення на посаді) не є співробітником установи, яка реорганізується.
Отже, вимоги позивача щодо поновлення позивача на іншій посаді, яка за своїми умовами праці, функціональними обов`язками та повноваженнями відповідає або є рівнозначною посаді, яку він обіймав в Дніпропетровській митниці ДФС та зобов`язання Дніпровської митниці Держмитслужби, Дніпровської митниці вчинити дії щодо переведення ОСОБА_1 з Дніпропетровської митниці Держмитслужби на рівнозначну посаду у відповідності до вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу» не підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення з Дніпровської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 07.09.2021 року по дату поновлення на роботі.
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), дія якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.
Отже, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуються норми Порядку №100.
Так, відповідно до п.2 Порядку №100 Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 4 Порядку №100 передбачено виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, серед яких, серед іншого, визначено: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Таким чином, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 07.09.2021 і до моменту прийняття рішення у справі 31.03.2022 року, обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку №100.
Згідно з довідкою про середньомісячну заробітну плату від 01.12.2021 року №128, наданою до суду, за два повні робочі календарні місяці перед звільненням липень-серпень 2021 року, нарахована заробітна плата позивача складала: за липень 2021 року - 9214,07 грн.; за серпень 2021 року - 9214,07 грн., кількість фактично відпрацьованих робочих днів 44, середньоденна заробітна плата 418,82 грн.
Приписи адміністративного судочинства не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи, а пов`язують заміну сторони з вибуттям особи саме з відносин, щодо яких виник спір. Такі правила КАС України встановлені виходячи із специфіки публічно-правових відносин, а саме, з тією обставиною, що повноваження відповідних державних органів, зокрема і контролюючих, не є статичними, а можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, момент переходу таких повноважень від одного органу до іншого відбувається не після внесення запису в реєстр про припинення певного органу, який втрачає повноваження, а за наслідками видання відповідного розпорядчого акту Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.12.2020 року у справі №805/4361/17-а.
Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини та наведені у рішенні суду норми права, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Отже, негайному виконанню підлягає рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Дніпровської митниці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць відповідно до ст.371 КАС України.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов ОСОБА_1 містить декілька вимог, які є взаємопов`язаними та хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.
Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці, яка є суб`єктом владних повноважень, що виступає відповідачем 2 у справі, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати наказ в/о начальника Дніпропетровської митниці ДФС, Голови Комісії з реорганізації Дніпропетровської митниці ДФС Полєйко Віталія № 3-о від 06 вересня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Дніпровської митниці середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць відповідно до ст. 371 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.03.2022 р.

Суддя О.М. Неклеса