Справа № 260/3450/21
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2022 рокум. Ужгород№ 260/3450/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, які беруть участь у справі:

позивач - не з`явилася;

представник позивача - Мартинов Г.К.

представник відповідача - Гаврішко П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної організації (установа, заклад) військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної організації (установа, заклад) військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, а саме:

1. визнати протиправною бездіяльність Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 щодо невиплати в день звільнення з військової служби ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в сумі 37230,26 грн., компенсації за невидане речове майно в сумі 51165,14 грн., одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в розмірі місячного грошового забезпечення;

2. зобов`язати Державну організацію (установи, закладу) Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в сумі 37230,26 грн., компенсацію за невидане речове майно в сумі 51165,14 грн., нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення відповідно до ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби із врахуванням раніше виплачених су, нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в розмірі місячного грошового забезпечення;

3. стягнути з Державної організації (установи, закладу) Військова частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12 липня 2021 року по 09 серпня 2021 року в сумі 14416,92 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом начальника ВЧ НОМЕР_1 від 12.07.2021 року № 286-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону в запас, у зв`язку із закінченням строку контракту, календарна вислуга становить 15 років 11 місяців 2 дні. Однак в день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок, а саме не виплачена: індексація грошового забезпечення за період з січня 2014 року по день виключення зі списків загону в сумі 37230,26 грн, що підтверджується розрахунком індексації, наданим відповідачем; компенсація за невидиме речове майно в сумі 51165,14 грн., що підтверджується довідкою №20 про вартість речового майна, що належить до видачі; одноразова грошова допомога при звільненні в повному обсязі, а саме в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років служби, що підтверджується листом відповідача від 02.08.2021 року; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, що підтверджується рапортом про виплату матеріальної допомоги та довідкою про відсутність бюджетних коштів на здійснення вказаних виплат. Вважаючи вказані дії протиправними позивач звернувся за захистом порушених, на його думку, прав.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд.

29 вересня 2021 року відповідачем подано відзив на позов, із змісту якого вбачається, що такий проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову вказує на те, що 15 липня 2021 року позивачу було перераховано одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби у розмірі 62776,50 грн. Зазначає, що виплата грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби здійнювалася незалежно від кількості років вислуги. В матеріалах особової справи позивача інформація щодо не здійснення виплати за період попередньої служби відсутня. У зв`язку із чим було визначено здійснити виплату такої допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Що стосується виплати індексації та грошової компенсації за невикористане речове майно, то виплата проводиься в порядку черговості при поступленні коштів на відповідні виплати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову, з мотивів викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши думку сторін, розглянувши подані сторонами документи, матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом начальника Військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2021 року № 286-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону в запас, у зв`язку із закінченням строку контракту, календарна вислуга становить 15 років 11 місяців 2 дні (а.с.13).

Із вказаного наказу вбачається, що вислуга років позивача станом на 12.07.2021 року становить: календарна 15 років 11 місяців 02 дні; пільгова - 05 років 02 місяці 21 день; загальна - 21 рік 01 місяць 23 дні.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби в сумі 62776,50 грн.

Судом встановлено, що позивачу у ході судового розгляду відповідачем виплачено індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невидане речове майно, що підтверджується платіжними дорученнями № 2447 від 03.12.2021 року та № 1967 від 28 вересня 2021 року.

Отже спірним у даній справі залишається невиплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби врахуванням раніше виплачених сум та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, а також стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12.07.2021 року по 09.08.2021 року включно в сумі 14416,92 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.1 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Отже, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Така правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 року у справі №806/2104/17, від 24.11.2020 року у справі №822/3008/17.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент звільнення позивача його календарна вислуга становить 15 років 11 місяців 02 дні та в пільговому обчисленні 05 років 02 місяці 21 день. Загальна вислуга позивача на час звільнення становить 21 рік 01 місяць 23 дні.

Твердження відповідача про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби здійснюється незалежно від кількості років вислуги є хибним, оскільки вказані доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства.

Отже, умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку позивачем дотримана. При цьому інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні. Тому, позивач має право на виплату одноразової грошової в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто за 15 повних календарних років служби.

Що стосується вимоги про виплату для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, то суд вказує на наступне.

Так, частиною першою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Умови, розмір та порядок виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (далі - Інструкція №260), що була чинною на час існування спірних правовідносин.

Пунктами 33.1.-33.3 розділу ХХХ Інструкції № 260 передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

За змістом п. 9 Розділу ХХІV наказу від 07.06.2018 року № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 30 від 25.01.2019 року Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 (далі - Наказ №30) накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.

У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

Пунктом 7 Наказу №30 встановлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби. Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

Тобто, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Правовий висновок про те, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується у разі наявності фонду грошового забезпечення викладено в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, 18 березня 2020 року у справах№№814/238/17, 810/3476/16.

Повноваження щодо визначення розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які обмежуються, згідно вимог Порядку №260 фондом грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ.

Адміністративний суд, розглядаючи справу щодо правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12.07.2021 року по 09.08.2021 року, то суд виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 31.10.2019 по справі №825/598/17.

Крім цього, у постанові від 15.09.2015 (справа №21-1765а15) Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд також приймає до уваги те, що Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 за №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 КЗпП України, констатував, що згідно зі статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, які належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що остаточною датою закінчення проходження військової служби позивача є 12 липня 2021 року. Дана обставина підтверджується копією наказу командира військової частини НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби.

Отже, станом на дату виключення із списків особового складу частини 12 липня 2020 року, відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум здійснена поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Тому, позивач має право на отримання грошової компенсації (середнього заробітку) за весь час затримки розрахунку, а саме з 12.07.2021 року по 09.08.2021 року.

Правова позиція щодо застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, викладена у постанові Верховного Суду, зокрема від 29.07.2020 в справі №1.380.2019.003696.

Суд враховує, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці, за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (надалі - Порядок №100).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову частково, із зазначених у рішенні підстав.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 256, 371, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної організації (установа, заклад) військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
2. Визнати протиправною бездіяльність Державної організації (установа, заклад) Військової частини НОМЕР_1 (89502, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд. 55А, ) щодо невиплати в день звільнення з військової служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

3. Зобов`язати Державну організацію (установа, заклад) Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

4. Зобов`язати Державну організацію (установа, заклад) Військову частину НОМЕР_1 (89502, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Чоп, вул. Головна, буд. 55А, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12 липня 2021 року по 09 серпня 2021 року.

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19 січня 2022 року.

СуддяС.А. Гебеш