Справа № 120/1050/22-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 р. Справа № 120/1050/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасюк В.В.,

представника позивача Гончара О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом фірми "Люстдорф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Вінницької митниці Державної митної служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2022 поштою до суду надійшла позовна заява фірми "Люстдорф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Вінницької митниці Держмитслужби від 25.10.2021 № 9 та № 9.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуваними рішеннями відповідач неправомірно визначив позивачу суми грошових зобов`язань за платежем "мито" у розмірі 75268,23 грн та податком на додану вартість із ввезеного на митну територію України товару у розмірі 15053,64 грн.

Позивач зазначає, що статус походження придбаного товариством на підставі зовнішньоекономічного контракту товару підтверджується Контрактом № 47-10 від 01.10.2018, митною декларацією МД від 30.10.2018 № UA401010/2018/037474 та Сертифікатом EUR.1 від 18.11.2018 № L979218, зміст яких безсумнівно визначає преференційне походження товару із країни Європейського Союзу (Німеччини). При цьому митні органи Німеччини не повернули цей сертифікат або його копію митному органу України та не передали будь-які отримані документи й інформацію, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження на підтримку запита про перевірку.

Позивач вважає, що надані товариством первинні документи в повній мірі підтверджують преференційне походження товару з країни Європейського Союзу (Німеччини), водночас факт такого походження товарів не спростовується зазначеною в Акті про результати документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства з питань митної справи від 04.10.2021 № 0009/21/7.12-19/23063575 відміткою уповноваженої особи митного органу Німеччини про "невідповідність вимогам щодо достовірності і правильності" Сертифіката EUR.1 від 18.11.2018 № L979218.

Крім того, на думку позивача, зміст такої відмітки уповноваженої особи митного органу країни експортера не може зумовлювати формальне перекладення тягара відповідальності на добросовісного покупця товару, оскільки Сертифікат преференційного походження товарів EUR.1 від 18.11.2018 № L979218 був належним чином перевірений і прийнятий уповноваженими особами Державної митної служби України при митному оформленні вказаного товару.

Позивач вказує на те, що обов`язок вжити усі належні заходи для перевірки статусу походження товарів та забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладається саме на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1. Також позивач зауважує, що в Акті про результати документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства з питань митної справи від 04.10.2021 № 0009/21/7.12-19/23063575 не зазначені докази умисного надання товариством недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили несплату обов`язкових платежів під час митного оформлення. Крім того, зі змісту вказаного Акта неможливо встановити, що спричинило перевірку достовірності Сертифікату з перевезення товару EUR.1 та правильності інформації, що міститься в ньому, які обґрунтовані сумніви в достовірності такого документу, статусі походження відповідних товарів мали митні органи.

Таким чином, позивач вважає неправомірними рішення та дії відповідача щодо призначення та проведення документальної невиїзної перевірки товариства. А відтак просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті за її результатами податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці Держмитслужби від 04.10.2021 № 9 та № 9.

Ухвалою суду від 31.01.2022 відкрито провадження у справі за позовом фірми "Люстдорф" та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

18.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Як зазначає відповідач, відповідно до ч. 3 ст. 345 Митного кодексу України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

При цьому документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України.

Відповідач вказує на те, що при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування встановлено, під час митного оформлення товару за МД від 30.10.2018 № UA401010/2018/037474 позиваем отримано пільги, а саме застосовано преференцію - 410 (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС). Загальна сума преференції по ввізному миту (умовне нарахування) становить 68425,66 грн. Так, для підтвердження преференційного походження товару позивач надав Сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 18.11.2018 № L979218, в якому зазначено, що товар має преференційне походження з Європейського Союзу. Однак листом уповноваженого органу Німеччини від 27.05.2020 за № Z4215F-698/19-1 повідомлено, що за результатами перевірки підтверджено дійсність видачі сертифікату, але преференційне походження товару не підтверджено.

Відтак, на думку відповідача, преференційне походження товару не підтверджено, що свідчить про надання позивачу пільг з порушенням вимог Протоколу 1 "Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами.

22.02.2022 від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, до яких додано належним чином завірені копії документів, а саме перекладених листів Головного митного управління Мюнстера, сертифікату EURO.1 № L979218 та диплому НОМЕР_1 від 15.01.2020.

Ухвалою суду від 10.03.2022 через неявку сторін підготовче судове засідання у справі відкладено на 31.03.2022.

24.03.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує доводи відповідача, наведені у відзиві, та просить задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

На думку позивача, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження недобросовісності товариства-платника митного збору та податку на додану вартість, зокрема щодо спростування зазначеної країни походження придбаного товару або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угоди з метою, що порушує публічний порядок.

Позивач звертає увагу, що зміст первинних документів, поданих митному органу, повністю підтверджує преференційне походження товарів з країни Європейського Союзу Німеччини.

Крім того, позивач наголошує на тому, що неспроможність компетентного органу країни експортера підтвердити чи спростувати запитувану інформацію митними органами України не може зумовлювати формальне перекладання тягаря відповідальності у вигляді додаткового податкового обтяження на резидента-добросовісного покупця товарів.

Ухвалою суду від 31.03.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 14.04.2022.

Представник позивача, адвокат Гончар О.І., в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання з невідомих суду причин не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Тому на підставі положень ч. 1, 3 ст. 205 КАС України суд розглядає справу за його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд встановив таке.

Фірма "Люстдорф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (ідентифікаційний код 23063575) здійснює господарську діяльність, яка в тому числі пов`язана з виробництвом молочних продуктів (КВЕД 10.51 "Перероблення молока, виробництво масла та сиру").

01.10.2018 між позивачем фірмою "Люстдорф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (Покупець) та фірмою ASV TRAILER Import & Eхport GmbH Німеччина (Продавець) укладено Контракт № 47-10 про купівлю вживаних автомобілів та причепів, а саме одного вживаного напівпричепа-цистерни Schrader.

Відповідно до п. 6.2 вказаного Контракту одночасно з товаром Продавець зобов`язаний передати Покупцю оригінал інвойса, копію інвойса в 3-х екземплярах, сертифікат форми EUR.1, технічні паспорти, всю наявну оригінальну технічну документацію, експортну декларацію, акт приймання-передачі.

За митною декларацією від 30.10.2018 № UA401010/2018/037474 з Німеччини на територію України позивачем було ввезено товар: "Напівпричіп вантажний-цистерна харчова, для перевезення харчових продуктів, марки - SCHRADER, тип - TSA-32-3-1.4301-LEMI, бувший у використанні, номер шасі - НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2007, модельний рік виготовлення - 2007, дата першої реєстрації - 27.11.2007, 3-хосний, загальний об`єм цистерни - 30000 літрів, три камери (10000 л, 10000 л, 10000л), вантажопід`ємність - 3". Митна вартість товару становила 912342,08 грн.

Товар був оформлений із застосуванням преференційного режиму в рамках Протоколу 1 "Щодо визначення концепції "Походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованою Законом України від 16.09.2014 № 1678.

Преференцію по сплаті ввізного мита за товаром застосовано на підставі Сертифікату преференційного походження товарів форми ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218, зазначеного у графі 44 за кодом документу "0954". Сертифікат підтверджує, що товар має преференційне походження з Європейського Союзу.

Митним органом завершено митні процедури та випущено у вільний обіг товар, що імпортувався.

З метою перевірки підтверджень походження товару, ввезеним позивачем на територію України, 24.01.2019 відповідач надіслав запит за № 813/8/02-80-19-200 до Державної фіскальної служби України щодо проведення перевірки документів про походження товарів, виданих митними органами та експортерами Німеччини.

Листом від 27.05.2020 за № Z 4215F-698/19-1 Федерального відомства з підтвердження походження Головного митного управління Мюнстера повідомлено, що сертифікат форми ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218 є автентичним, але зазначений товар не є продуктом походження у значенні Протоколу № 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованою Законом України від 16.09.2014 № 1678.

Листом від 15.07.2020 за № 08-3/16-01/7.12/7953 Державна митна служба України довела до відома відповідача вказаний лист уповноважених органів Німеччини.

Наказом начальника Вінницької митниці Держмитслужби від 13.09.2021 № 202 (через понад один рік!) вирішено провести документальну невиїзну перевірку стану дотримання фірмою "Люстдорф" у формі ТОВ вимог законодавства України з питань митної справи, у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг за митною декларацією від 30.10.2018 № UA401010/2018/037474, тривалістю 3 робочих днів, з 21.09.2021.

За результатами документальної невиїзної перевірки позивача складено Акт від 04.10.2021 № 0009/21/7.12-19/23063575 "Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання фірмою "Люстдорф" у формі ТОВ вимог законодавства України з питань митної справи, у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг за митною декларацією від 30.10.2018 № UA401010/2018/037474.

В Акті перевірки зазначено, що при проведенні перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування встановлено, що під час митного оформлення товарів за МД від 30.10.2018 № UA401010/2018/037474, фірмою "Люстдорф" у формі ТОВ отримано (надано) пільги, а саме застосовано преференцію 410 (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС [абзац перший частини першої статті 29 додатка І-А "Тарифний графік України" до глави 1 розділу IV "Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею" (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони), які надані в рамках Протоколу 1 "Щодо визначення концепції "Походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони]). Загальна сума преференції по ввізному миту (умовне нарахування) становить 68425,66 грн.

Для підтвердження преференційного походження товару фірмою "Люстдорф" у формі ТОВ було надано Сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 11.10.2018 № L979218 (відправник - компанія ASV TRAILER Import & Eхport GmbH, Німеччина). У вказаному сертифікаті зазначена інформація про те, що товар має преференційне походження з Європейського Союзу.

Листом уповноваженого органу Німеччини від 27.05.2020 за № Z 4215F-698/19-1 (надіслано листом Дермитслужби України від 15.07.2020 № 08-3/16-01/7.12/7953) повідомлено, що за результатами перевірки підтверджено дійсність видачі сертифікату, але преференційне походження товару, який в ньому зазначений, відповідно до вимог Протоколу 1 Угоди не підтверджено.

На підставі вказаного відповідач дійшов висновку, що преференційне походження товару не підтверджено, пільги надані позивачу (отримані) з порушенням вимог Протоколу 1 Угоди.

Відтак за результатами перевірки митним органом встановлено порушення фірмою "Люстдорф" у формі ТОВ:

- частини першої статті 281 Митного кодексу України в частині правильності, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VІІ, в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита на суму 68425,66 грн;

- вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ зі змінами, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплатм податку на додану вартість із ввезеного на митну територію України товару на суму 15053,64 грн.

13.10.2021 позивач повернув відповідачу підписаний примірник Акта від 04.10.2021 № 0009/21/7.12-19/23063575 разом із запереченнями № 1595 від 13.10.2021.

В подальшому на підставі Акта перевірки від 04.10.2021 № 0009/21/7.12-19/23063575 Вінницькою митницею Держмитслужби прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.10.2021 № 9 та № 9.

Податковим повідомленням-рішенням від 25.10.2021 № 9 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, на суму 75268,23 грн (за податковими зобов`язаннями - 68425,66 та за штрафними санкціями - 6842,57 грн).

А податковим повідомленням-рішенням від 25.10.2021 № 9 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на суму 15053,64 грн (за податковими зобов`язаннями - 13685,13 та за штрафними санкціями - 1368,51 грн).

Не погодившись з вказаними рішеннями, 12.11.2021 позивач звернувся до Державної митної служби України зі скаргою, додавши до неї усі необхідні первинні документи.

Рішенням Держмитслужби від 04.01.2022 № 08-1/10-06/13/5 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці Держмитслужби від 25.10.2021 № 9 та № 9 - без змін.

Позивач не погоджується з рішеннями відповідача, вважає їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч. 2 ст. 271 та ст. 272 МК України одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Стаття 278 МК України передбачає, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

За змістом частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав-членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

В силу вимог ч. 1 ст. 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

За визначенням, наведеним у пп "в" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України), об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (п. 187.8 ст. 187 ПК України).

Відповідно до абз. 1 п. 190.1 ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Пунктом 54.4 статті 54 ПК України передбачено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Суд зазначає, що суть спору між сторонами у справі зводиться виключно до встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.

Відповідно до частин 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

При цьому, за змістом ч. 6 ст. 36 МК України, положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (ч. 7 ст. 36 МК України).

З 01.01.2016 застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі - Угода про асоціацію) розділом IV "Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею" якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва").

Приписами ст. 27 розділу IV Угоди про асоціацію передбачено, що для цілей цієї Глави "мито" включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Частина перша статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію встановлює, що кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Згідно зі ст. 2 розділу ІІ "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

(a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

(b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

З метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з України:

(a) товари, цілком вироблені в Україні, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

(b) товари, отримані в Україні з матеріалів, які не були вироблені цілком на її території, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в Україні відповідно до статті 6 цього Протоколу.

За змістом ч. 1 ст. 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку до цього Протоколу; або

(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

У відповідності до частин 1-3 статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Отже, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

В той же час обов`язок вжиття належних заходів для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Судом встановлено, що 30.10.2018 до митного оформлення для підтвердження преференційного походження товару позивачем було надано Сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 11.10.2018 № L979218 (відправник - компанія ASV TRAILER Import & Eхport GmbH, Німеччина).

У вказаному сертифікаті зазначено, що країною походження товару, який був ввезений за поданою митною декларацією, є Європейський Союз.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 МК України для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару.

Статтею 25 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

За приписами частини першої статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Положеннями частин 1 та 2 статті 37 розділу ІV Угоди про асоціацію передбачено, що сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю.

Якщо Сторона на основі об`єктивно задокументованої інформації відчуває неспроможність забезпечити адміністративне співробітництво та/або відчуває існування незаконних дій або шахрайства іншої Сторони відповідно до цієї Глави, заінтересована Сторона може тимчасово призупинити дію відповідного преференційного режиму для відповідного товару (товарів) згідно із цією статтею.

Згідно зі ст. 32 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І до Угоди про асоціацію митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс.

З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Відповідно до ст. 33 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він була поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.

Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Якщо митні органи країни імпорту вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, вони повинні запропонувати імпортерові позбавитися товару з уживанням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

За правилами частини 5 статті 45 МК України, у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Аналіз наведених правових норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

При цьому контролюючий орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов`язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Подібних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 09.08.2021 у справі № 120/6192/20-а.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з надходженням від уповноваженого органу іноземної держави документально підтвердженої інформації про недостовірність відомостей, що містяться в документах про товар, митне оформлення яких завершено, 04.10.2021 Вінницька митниця Держмитслужби здійснила документальну невиїзну перевірку дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи, у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг за митною декларацією від 30.10.2018 № UA401010/2018/037474.

Підставою для її проведення став лист уповноваженого органу Німеччини від 27.05.2020 за № Z 4215F-698/19-1, яким повідомлено, що сертифікат форми ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218 є автентичним, але зазначений товар не є продуктом походження у значенні Протоколу № 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованою Законом України від 16.09.2014 № 1678.

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 04.10.2021 № 0009/21/7.12-19/23063575, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 281 МК України та п. 190.1 ст. 190 ПК України.

Суд зазначає, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України.

Отже, проведення документальної невиїзної перевірки з підстави, наведеної у п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України, можливе лише за умови, якщо інформація, що надійшла від уповноважених органів іноземних держав, свідчить про не підтвердження автентичності поданих контролюючому органу документів або про недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності-резидентів України.

На сьогодні основні вимоги до оформлення результатів документальних виїзних (планових/позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання підприємствами (громадянами) законодавства України з питань митної справи передбачені Порядком оформлення митними органами результатів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, який затверджено наказом Міністерства фінансів України від 10.12.2021 № 658.

Однак станом на день проведення документальної невиїзної перевірки щодо позивача був чинним Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 (далі - Порядок № 727).

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Порядку № 727 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В силу положень підпункту 7 пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 727 результати документальної перевірки щодо дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи оформляються аналогічно результатам перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства.

Обов`язковому дослідженню та відображенню в акті (довідці) документальної перевірки підлягають питання, визначені програмою (переліком питань) перевірки, затвердженою наказом контролюючого органу про призначення перевірки, зокрема такі питання: правильність визначення бази оподаткування, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованість та законність надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування (у разі наявності); правильність класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; відповідність фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідність фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів платника податків, що перевіряється, інформації, зазначений у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; законність переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

У разі встановлення перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків; зазначити невідповідність даних, які містяться в документах, поданих платником податків для здійснення митного оформлення, фактичним даним, виявленим під час перевірки, на підставі первинних документів платника податків; вказати первинні документи та інші матеріали, що свідчать про наявність порушень.

Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, митної вартості та країни походження товарів, підстави для звільнення від оподаткування митними платежами окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті (довідці) документальної перевірки.

З аналізу Акта перевірки від 04.10.2021 № 0009/21/7.12-19/23063575 вбачається, що докази умисного надання позивачем недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили недобір обов`язкових платежів під час митного оформлення відсутні.

Крім того, зі змісту Акта перевірки неможливо встановити, що конкретно спричинило перевірку достовірності сертифікату з перевезення товару EUR.1 та правильності інформації, що міститься в цьому документі, які обґрунтовані сумніви в достовірності такого документу, статусі походження відповідних товарів мали митні органи країни імпорту.

Водночас суд враховує, що користуючись своїм правом на застосування преференційного режиму ввезення товарів, що походять з Європейського Союзу, позивач подав до митного органу примірник сертифікату з перевезення товару та зазначив у відповідній графі про застосування преференції.

При цьому жодними нормативними актами не передбачено обов`язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаросупровідних документах при заповненні митних декларацій.

На думку суду, у позивача не було підстав не враховувати дані, які надав сам постачальник (відправник/експортер), який володів зазначеним товаром, а також підстав проігнорувати ті дані, які були перевірені митницею Німеччини при оформлені експортної декларації. Відтак відсутніми були й підстави, які б викликали сумніви щодо дійсності сертифікату про походження товару.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав доказів скасування чи визнання недійсним Сертифікату преференційного походження товарів форми ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218, який надавався позивачем як під час митного оформлення товару, так і під час подання заперечень до Акта від 04.10.2021.

Тому суд вважає, що такий сертифікат є чинним і, водночас, єдиним документом, що підтверджує походження товару позивача з країни Європейського Союзу Німеччини та надає пільги зі сплати митних платежів.

Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на преференцію на підставі сертифікату з перевезення товару ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218, суд зазначає наступне.

Стаття 28 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, inter alia (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Так, з матеріалів справи видно, що висновок контролюючого органу щодо відсутності у позивача права на преференцію базуються виключно на листі уповноваженого органу Німеччини від 27.05.2020 за № Z 4215F-698/19-1, яким не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218.

Досліджуючи лист-відповідь Федерального відомства з підтвердження походження Головного митного управління Мюнстера від 27.05.2020 за № Z 4215F-698/19-1, суд встановив, що уповноважений орган Німеччини цим листом повідомив Держмитслужбу про результати перевірки та надіслав завірену копію сертифіката з перевезення товару ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218 з відміткою про результат його перевірки.

У вказаній відповіді зазначено, що даний преференційний документ є автентичним, але вказаний у ньому товар не є продуктом походження у значенні Протоколу № 1 до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованою Законом України від 16.09.2014 № 1678.

Водночас на завіреній копії сертифікату з перевезення товару ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218 від уповноваженого органу Німеччини, у графі 14 "Результат перевірки", зазначено, що цей сертифікат виданий вказаним у ньому митним органом, а інформація, що міститься в ньому, є вірною. Цей сертифікат не відповідає вимогам щодо його достовірності та достовірності інформації, що міститься в ньому.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що вказаний лист уповноваженого органу Німеччини не можна вважати беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки до митного оформлення товариством були подані всі документи, визначені чинним законодавством, що надавалися експортером та підтверджують право позивача на преференцію.

Також суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Німеччини до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера. Тобто відсутня інформація про звернення уповноваженого органу до експортера, що, на думку суду, є істотною обставиною для з`ясування дійсних причин (мотивів) для висновку про не підтвердження преференційного походження товару та доведення відповідного факту.

Таким чином, беручи до уваги, що сертифікат з перевезення товару є офіційним документом, у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, такий документ потребує визнання його нечинним, підробленим чи недійсним згідно з вимогами закону.

Разом з тим під час розгляду справи митний орган не надав суду доказів про визнання сертифіката ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218 недійсним чи про притягнення експортера-фірми ASV TRAILER Import & Eхport GmbH Німеччина (продавця за Контрактом № 47-10 від 01.10.2018) до відповідальності за фальсифікацію офіційних документів.

До того ж, за відсутності обґрунтованих підстав для надіслання до уповноважених органів іноземної держави відповідних запитів, незалежно від того, який зміст містять такі листи-відповіді, проведення документальної невиїзної перевірки позивача не може породжувати юридичних наслідків.

Таким чином, оскільки наданий позивачем сертифікат про походження товарів ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218 містить повну та достовірну інформацію щодо задекларованого товару, а будь-які розбіжності у документах про країну походження товару відсутні, тобто позивачем підтверджено країну походження задекларованого товару з країни Європейського Союзу Німеччини, суд доходить висновку, що виходячи з приписів пункту 54.4. статті 54 ПК України у контролюючого органу відсутні правові підстави самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3.6 статті 54 ПК України.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.

Натомість під час розгляду справи відповідач належними та допустимими доказами не довів вини позивача у спірних правовідносинах.

Відтак, враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що позивач дотримався умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосував тарифну преференцію за імпортованим товаром з країни Європейського Союзу, що підтверджується сертифікатом з перевезення товарі EUR.1, виданим митним органом Німеччини, на підставі якого митний орган України здійснив митне оформлення товару.

Під час митного оформлення імпортованого товару позивач надав митному органу всі необхідні документи для завершення митних процедур та щодо достовірності, достатності, повноти або належності яких з боку митного органу не було жодних зауважень та ним не відмовлено у застосуванні преференцій з ввізного мита на товари, що возяться на територію України (код пільги 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу).

Окрім того, суд враховує, що позивачем було сплачено в повному обсязі всі обов`язкові митні платежі, подано всі необхідні документи для митного оформлення ввезеного товару, в тому числі чинний та автентичний сертифікат з перевезення товару ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про недоведеність доводів контролюючого органу про те, що товар, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 30.10.2018 № UA401010/2018/037474 на підставі сертифікату преференційного походження товарів форми ЕUR.1 від 11.10.2018 № L979218, є таким, що не походить з Європейського Союзу, а тому пільги надані (отримані) позивачем неправомірно та без дотриманням вимог Протоколу 1 Угоди про асоціацію.

Таким чином, оскаржені податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці Держмитслужби від 25.10.2021 № 9 та № 9, що були прийняті на підставі Акта перевірки від 04.10.2021 № 0009/21/7.12-19/23063575, визнаються протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов є підставним і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 2481,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької митниці Держмитслужби від 25 жовтня 2021 року за № 9 та № 9.

Стягнути на користь фірми "Люстдорф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (ідентифікаційний код юридичної особи 23063575, місцезнаходження: вул. Коцюбинського, 1 м. Іллінці, Вінницька область, 22700) судовий збір в розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці (код ЄДРПОУ ВП 43997544, місцезнаходження: вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 21.04.2022.

Суддя Сало Павло Ігорович