Справа № 160/1941/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2022 року Справа № 160/1941/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -
27.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить:
- визнати противоправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про зміну розміру відсотків нарахування та виплати їй щомісячного довічного грошового утримання з встановлених на день виходу у відставку 84% на 50%;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області з 19 лютого 2020 року провести перерахунок та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді згідно з довідкою Дніпровського апеляційного суду №04.2/52/20-С від 19.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
До суду 18.03.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач просила здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Довідка на підставі якої позивач просить здійснити перерахунок №04.2/52/20-С від 19.03.2020 року видана на підставі ст.142 Закону №1402-VIII. Водночас ч.3 цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Наведена норма неконституційною не визнавалась. Відтак неможливо використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання. До спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів. За таких обставин, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
01.01.2007 року розпорядженням відповідача позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно з Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 р. № 2453-VI у розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній заяві.
04.02.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Одночасно із заявою, позивачем було надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.01.2020 року №04.2/16/20-е, яка видана Апеляційним судом Дніпропетровської області та підписана головою ліквідаційної комісії та головним бухгалтером. З довідки видно, що остання видана ОСОБА_1 про те, що станом на 01.01.2020 року, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці, складає 52 024 грн. 50 коп., посадовий оклад становить 34 683 грн., доплата за вислугу років становить 17 341,50 грн. (50%). Довідка видана на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року; Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року.
23.03.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Одночасно із заявою, позивачем було надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 19.03.2020 року №04.2/52/20-С, яка видана Дніпровським апеляційним судом. З довідки видно, що остання видана ОСОБА_1 про те, що станом на 01.01.2020 року, суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного грошового утримання суддям у відставці, складає 189180 грн. 00 коп., посадовий оклад становить 126 120 грн., доплата за вислугу років становить 63 060 грн. (50%). Довідка видана на підставі Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року №1402-VIII.
18.05.2020 року позивач звернулася з заявою до Дніпровського апеляційного суду та голови ліквідаційної комісії апеляційного суду Дніпропетровської області з приводу надання письмових пояснень про розбіжності в розмірах суддівської винагороди.
Листом від 26.05.2020 року за №04.2/96/20-С Дніпровського апеляційного суду позивачу повідомлено, що підставою для видачі довідки від 19.03.2020 року за №04.2/52/20-С є її звернення.
04.09.2020 року позивач повторно звернулась до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Одночасно із заявою, позивачем було надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 19.03.2020 року №04.2/52/20-С, яка видана Дніпровським апеляційним судом.
Рішенням відповідача від 10.09.2020 року за №16 відмовлено позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою №04.2/52/20-с від 19.03.2020 року. В мотивування вказаного рішення відповідач зазначає про те, що позивач перебуває на обліку як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 04.09.2020 року позивачем надано заяву щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою №04.2/52/20-с від 19.03.2020 року станом на 01.01.2020 року, виданої Дніпровським апеляційним судом. Також, додано лист цього суду №04.2/96/20-с від 26.05.2020 про те, що підставою для видання довідки від 19.03.2020 року є звернення позивача. При цьому, відповідно до особистої заяви від 04.02.2020 року та довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області про суддівську винагороду станом на 01.01.2020 року, проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2020 року. У зазначеній довідці розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, вказаний у розмірі 34 683,00 грн. - оклад + 17 341,50 грн. - доплата за вислугу років. Тобто, дві довідки про суддівську винагороду видані на одну дату (станом на 01.01.2020 року) з різними сумами та різними судами. З 18.02.2020 року порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці регулюється статтею 142 Закону №1402, згідно з якою розмір щомісячного довічного грошового утримання не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу. Питання щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці вирішується відповідно до норм частини четвертої статті 142 Закону № 1402 - у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У Рішенні від 14.12.2000 № 15-рп/2000 Конституційний Суд України визначив, що положення частини другої статті 150 Конституції України щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої етапі 152 Конституції України втратили чинність, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно з зазначеним, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом № 1402, не пропрацював на посаді судді що найменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, за зверненнями, що надходять після 18 лютого 2020 року, виникає згідно з ст.142 Закону №1402, тобто у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, після 18.02.2020 року. Отже, відсутні правові підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці по наданій довідці.

Листом від 16.09.2020 року за №0400-0323-8/81961 Щодо відмови в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем повідомило позивачу про те, що згідно з заявою від 04.09.2020 року прийнято рішення від 10.09.2020 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою №04.2/52/20-С від 19.03.2020. Дві довідки про суддівську винагороду видані на одну дату (станом на 01.01.2020 року) з різними сумами та різними судами. До того ж, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом № 1402, не пропрацював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, за зверненнями, що надходять після 18 лютого 2020 року, виникає згідно з ст.142 Закону №1402, тобто у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, після 18.02.2020 року. Отже, відсутні правові підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці по наданій довідці.

Вважаючи протиправною відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулася до суду з позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року по справі № 160/13799/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме:

- визнано дії Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області щодо не здійснення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви від 04.09.2020 року на підставі довідки про суддівську винагороду від 19.03.2020 року, виданої Дніпровським апеляційним судом за № 04-2/52/20-с протиправними;

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0400-0323-8/81961 від 16.09.2020 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку довічного утримання судді у відставці;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки про суддівську винагороду від 19.03.2020 року, виданої Дніпровським апеляційним судом за № 04-2/52/20-С про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше виплачених сум та виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше проведених виплат, а також нарахувати та виплатити компенсацію інфляційних втрат відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Так, в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року по справі № 160/13799/20 судом було зокрема зазначено, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці саме з розрахунку 84 відсотків суддівської винагороди діючого судді не належать до задоволення через їх передчасність, оскільки в рішенні відповідача про відмову у здійсненні такого перерахунку, не йшлося про відсотковий розмір довічного грошового утримання ОСОБА_1 та будь-які обмеження граничного розміру, тобто, відповідачем не приймалось рішення з вказаного питання, а суд захищає тільки порушене право та не вирішує правовідносини на майбутнє.

Судом також встановлено, що Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року по справі №160/13799/20 здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 р. відповідно до п.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VII, виходячи зі стажу роботи позивача на посаді судді 20 років 11 місяців 16 днів, що становить 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 р. № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно частин 1, 2 статті 142 Закону № 1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

При цьому, суддя у відставці, який досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах зазначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами 4, 5 цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів.

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів (п.23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування, який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI Про судоустрій і статус суддів.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI Про судоустрій і статус суддів. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у рішенні від 16.06.2020 по зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно з положеннями Закону № 2453-VI, наявне право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

Позивач просила здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, якою передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що довідка, на підставі якої позивач просить здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці №04.2/52/20-С від 19.03.2020 року видана на підставі статті 142 Закону №1402-VIII.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Наведена норма неконституційною не визнавалась.

Діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного довічного грошового утримання.

Неможливо використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.

У зв`язку з зазначеним вище та на підставі чинного законодавства Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області прийняло рішення, оформлене листом №28370-22623/П-01/8-0400/21 від 18.08.2021 року, на підставі довідки №04.2/52/20-С від 19.03.2020 року, та вірно нарахувало ОСОБА_1 суддівську винагороду з застосуванням 50%.

Отже, на переконання суду, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Крім того, слід звернути увагу, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

Вказане свідчить про те, що щомісячне довічне грошове утримання позивача не буде співмірним із щомісячним довічним грошовим утримання суддів, які отримають право на відставку за нормами Закону №1402-VIII, що буде свідчити про дискримінаційність.

Судом також враховується п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.

Отже, під час здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці у розмірі 50% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Тому й не можуть бути задоволені похідні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача з 19 лютого 2020 року провести перерахунок та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді згідно з довідкою Дніпровського апеляційного суду №04.2/52/20-С від 19.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В силу ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без задоволення з викладених вище підстав.

З огляду на положення ч.1 ст.139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 134, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма