Справа № 160/26558/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/26558/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року (суддя Златін С.В.) у справі №160/26558/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 01.03.2018 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 01.03.2018 роки відповідно до Порядку №1078, з урахуванням базового місяця січень 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманого грошового забезпечення з 01.01.2014 року по день фактичної виплати заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність в частині не нарахування та невиплати позивачу індексації його грошового забезпечення за період проходження віськової служби з 01.01.2014 року по 01.03.2018 року включно з визначенням базового місяця для обрахунку січень 2008 рік. Зауважував, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення позивача передбачена нормами діючого законодавства, у зв`язку з чим дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати її позивачеві у спірний період. При цьому, суд визнав необґрунтованими посилання відповідача, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, на те, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. З огляду на таке, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення за спірний період має бути нарахована та виплачена позивачеві. Крім цього, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, то у відповідача існує обов`язок виплатити позивачу компенсацію

втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач фактично посилається на те, що індексація грошового забезпечення здійснюється виключно за наявності відповідного бюджетного фінансування, що підтверджується і роз`ясненнями Міністерства оборони України. Оскільки військова частина не мала бюджетного фінансування для цих цілей, то, за позицією відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправну бездіяльність військової частини у спірних відносинах. Крім цього, відповідач вважає, що не своєчасна виплата індексації грошового забезпечення не є підставою для виплати компенсації втрати частини доходів.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2019 року №234, позивача було звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №40 від 14.01.2020 року позивача було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проводячи остаточний розрахунок при звільненні позивача з військової служби, виключенні його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідач також не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 01.03.2018року.

Вважаючи, що такими діями відповідача порушено його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення Закону № 1282-ХІІ, та Порядку №1078, якими врегульовано механізм проведення індексації, її мета та правова природа.

Так, відповідно до статті 1 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення в розумінні цього закону це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (абзац 2).

Положеннями статті 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 2 Порядку № 1078 до об`єктів індексації віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону № 1282-ХІІ).

За такого правового врегулювання суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Як встановлено пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення

Отже, місяць у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Водночас, як закріплено у абз.4 п.5 Порядку, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абз.5 п.5 Порядку).

Так, проаналізувавши норми наведених нормативно-правових актів, суд правильно вказав на те, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, яка набрала чинності 01 січня 2008 року, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком № 1 до Постанови № 1294.

Отже, як правильно вказав суд першої інстанції, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.

Підвищення тарифних ставок (окладів) в період з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації не відбувалося.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав право позивача на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується відповідачем, що індексація грошового забезпечення у спірний період позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Підставою для не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у вищевказаний період, за поясненнями відповідача, які також викладені в апеляційній скарзі, слугувала відсутність бюджетного фінансування на вказані цілі.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

З аналізу пунктів 1-1, 2, 4 Порядку №1078 випливає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Зазначені відповідачем обставини щодо відсутності фінансування на виплату індексації не можуть бути підставою для невиконання вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і ненарахування індексації. Як правильно зазначив суд першої інстанції, положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації, разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (пункт 23, заява №63134/00) вказав: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.

Відсутність фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, і держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що в ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, були відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення. Не надано таких доказів відповідачем і під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, підстави, з якими відповідач пов`язує неможливість виплати позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період неможливо визнати обґрунтованими.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 року по 01.03.2018 року підлягають задоволенню.

Щодо висновків суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, то у відповідача існує обов`язок виплатити позивачу компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Отже, враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 року по день фактичної виплати заборгованості.

З цього приводу судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17, у справі 240/11882/19 від 15.10.2020р.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги з відповідача на користь Державного бюджету підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,0грн., сплата якого була відстрочена ухвалою суду від 31.03.2022

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення

Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року у справі №160/26558/21 - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 1362,0грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст..ст.328. 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 19.04.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк