Справа № 580/1263/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року справа № 580/1263/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Пропадущого А.В. від імені ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

14.02.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Пропадущого А.В. (18001, м.Черкаси, вул.Смілянська, 44, оф.302) від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Черкаської міської ради (18001, м.Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд.36; ) (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправним і скасувати рішення від 12.08.2021 №8-186 щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1000 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

зобов`язати відповідача надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , -площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075),- у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Додатково просив судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки прийняте з підстав, не передбачених вимогами Земельного кодексу України. Додатково зазначив, що відповідач має понести витрати в розмірі 10000,00грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

На підставі Протоколу від 14.02.2022 автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Рідзелю О.А. Ухвалою суду від 21.02.2022 він позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Вказану ухвалу відповідач отримав 18.03.2022, що підтверджується розпискою про її вручення.

Наказом Черкаського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 №30-О увільнено суддю ОСОБА_2 від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період.

21.03.2022 керівник апарату Черкаського окружного адміністративного суду виніс розпорядження №56, яким призначив повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №580/1263/22 відповідно до частини 9 статті 31 КАС України.

Відповідно до Протоколу від 21.03.2022 повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передану судді Бабич А.М.

11.04.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обгрунтування зазначив, що законний інтерес особи полягає не в отриманні дозволу, а в отриманні земельної ділянки у власність. Отже, в судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання земельної ділянки. Позивач має право замовити розроблення проекту землеустрою без отримання відповідного дозволу (абз.2 ч.7 ст.118 Земельного Кодексу України). Тому права позивача у вказаному випадку не порушені. Згідно з містобудівною документацією «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)" земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , - площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075) належить до території садибної житлової забудови (92%) та до вулично-дорожньої мережі (8%), в якій не передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд. Стверджує, що прийняв оскаржуване рішення у порядку та спосіб, визначені законом. Щодо витрат у розмірі 10000,00грн на професійну правничу допомогу адвоката зазначив про відсутність доказів розміру понесених витрат на правову допомогу, детального обгрунтування виконаних та наданих послуг на професійну правничу допомогу. Вказана сума не є співмірною із часом, витраченим адвокатом на здійснення представництва інтересів позивача, визначений розмір правничої допомоги не є обгрунтованим та не є пропорційним до предмету спору.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви з огляду на таке.

Посвідченням від 16.07.2018 серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

10 липня 2020 року адвокат Пропадущий А.В. в інтересах позивача звернувся до відповідача запитом щодо надання інформації про наявність земель державної та/або комунальної власності, які ще не надані у користування та можуть бути використані під забудову або для іншого цільового використання згідно зі ст.121 Земельного кодексу України на території міста Черкаси.

22 липня 2020 року Виконавчий комітет Черкаської міської ради листом №13923-01-21 на адвокатський запит від 10.07.2020 №041 (вх. від 15.07.2020 №13923-01-21) повідомив станом на 01.07.2020 Перелік сформованих земельних ділянок, що пропонуються для здійснення забудови. Земельні ділянки було сформовано шляхом розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та які знаходяться на затвердженні в Черкаській міській раді. Серед зазначених вказана і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , - площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075) (далі - Земельна ділянка). Також позивачу роз`яснили, що згідно з ч.6 ст.118 та ч.2 ст.123 Земельного кодексу України для одержання безоплатно у власність чи користування земельної ділянки із земель комунальної власності для різних потреб, необхідно подати відповідне клопотання. Клопотання подається до відділу організації надання адміністративних послуг департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради (м.Черкаси, вул, Благовісна, 170). У клопотанні необхідно зазначити цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

15.09.2020 позивач звернувся заявою до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (далі - заява). До неї додав копію паспорта громадянина України (1,2 сторінки, місце проживання), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічні матеріали з Публічної кадастрової карти України, копію посвідчення серії НОМЕР_2 .

Листом від 25.09.2020 року №01-04/53453 Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на ім`я Управління земельних ресурсів та землеустрою повідомило, що на вказану Земельну ділянку орієнтованою площею 0,10 га, яка пропонується для визначення можливості оформлення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, містобудівні обмеження та обтяження землекористування відсутні. Генеральним планом міста, затвердженим рішенням Черкаської міської ради від 29.12.2011 №3-505, на вищезазначеній земельній ділянці передбачена територія садибної житлової забудови. Відповідно до плану зонування території міста Черкаси, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 №2-513, земельна ділянка належить до зони садибної житлової забудови «Ж-1», в якій передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд.

05.10.2020 Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради листом №01-04/53153 повідомив позивачу, що його заява розглянута. Управління земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради підготовлено відповідний проект рішення. Враховуючий регламент роботи відповідача, затверджений рішенням міської ради від 24.12.2015 №2-18, проект рішення після відповідних погоджень буде розглянутий на засіданні сесії Черкаської міської ради із земельних питань.

23.03.2021 позивач звернувся до відповідача заявою про надання документів:

рішення Черкаської міської ради від 16.10.2020 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку шо АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_3 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)»;

заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ,- площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:008:0075 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

довідки архітектури;

викопіювання земельної ділянки.

11 травня 2021 року Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради листом №3931-2 повідомив позивачу, що на його попередню заяву від 15.09.2020 №01-04/53153 управління земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради підготувало проект рішення «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_3 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)». Враховуючи регламент роботи відповідача, затверджений рішенням міської ради від 10.12.2020 №1-2, проект рішення поданий до відділу з питань роботи ради (реєстраційний номер 920-9-з) для розгляду на засіданні сесії Черкаської міської ради із земельних питань. На сьогодні вищевказаний проект рішення не прийнято.

24 травня 2021 року Управління планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради направило лист №01-04/53153 до Управління земельних ресурсів та землеустрою. Повідомило, що на земельну ділянку, яка пропонується для визначення можливості оформлення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), наявні містобудівні обмеження та обтяження землекористування, пов`язані із реалізацією містобудівної документації (на частині земельної ділянки передбачена територія вулично-дорожньої мережі - 18%). Згідно з містобудівною документацією «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)», затвердженою рішенням Черкаської міської ради від 13.05.2021 №5-318, вищезазначена земельна ділянка належить до території садибної житлової забудови, в якій передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд та вулично-дорожньої мережі, в якій не передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно з витягом Управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 14.06.2021 №01-04/53153 з містобудівної документації міста Черкаси на визначення обмежень у використанні території для містобудівних потреб за адресою: АДРЕСА_2 , - площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075) містобудівні потреби частково відповідають чинній містобудівній документації міста Черкаси: територія садибної забудови 92%, територія вулично-дорожньої мережі 8%.

12 серпня 2021 року відповідач прийняв рішення №8-186 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)". За пропозицією депутатів Черкаської міської ради та на виконання протокольного доручення від 12.08.2021 ПД-9-471, керуючись ст.ст.12, 118, 122, 122, 123 Земельного кодексу України та ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Черкаська міська рада вирішила відмовити у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу (див. викопіювання з плану міста від 10.06.2021) орієнтованою площею 0,1000 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (далі - Спірне рішення).

17.11.2021 Листом Виконавчий комітет Черкаської міської ради листом №23825-01-21 на адвокатський запит від 20.10.2021 №022 (вх. від 21.10.2021 №23825-01-21) повідомив, що на заяву позивача від 15.09.2020 №01-04/53153 управлінням земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради підготовлено проект рішення №920-9-з «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_3 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)». 12.08.2021 за пропозицією депутатів Черкаської міської ради та на виконання протокольного доручення ПД-9-471 від 12.08.2021 відповідач прийняв Спірне рішення.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Для вирішення спору суд врахував.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п.б ч.1 ст.81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1-3 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

З огляду на це позивач, як громадянин України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією його паспорту, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Абзацом 2 ч.1 ст.123 ЗК України передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Отже, рішенню про надання або відмову у наданні земельної ділянки у власність або користування передує отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки та їх надання відповідному органу.

Згідно з вимогами ст.50 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, особи, які бажають отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, подають зазначений вище пакет документів.

Суд врахував, що позивач, звертаючись заявою, на виконання вказаних вимог закону зазначив бажане місце розташування земельної ділянки та у додатках до заяви додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

На підставі ч.1 ст.10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1, 2 ст.59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Проаналізувавши ч.7 ст.118 ЗК України, п.34 ч.1 ст.26 Закону №280/97-ВР суд дійшов висновку, що питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою тощо відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні.

Відповідач дотримався встановленого порядку прийняття рішення, розглянувши заяву позивача на пленарному засіданні.

У ч.7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац 1 ч.7 ст.118 ЗК України).

Проаналізувавши вказане, суд дійшов висновку, що суб`єкт владних повноважень наділений правом надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та зобов`язаний врахувати місцезнаходження, межі інших суміжних землекористувачів під час оцінки заявленого орієнтовного розміру бажаної заявником земельної ділянки. Водночас особа, яка бажає набути у власність земельну ділянку, має обов`язок вказати саме орієнтовний, а не точний її розмір.

Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 у справі №803/1183/17 (провадження №К/9901/49708/18) зазначив, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Отже, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки повинна бути мотивованою.

Відповідач не дотримався вимог абзацу першого ч.7 ст.118 ЗК України, оскільки не зазначив у Спірному рішенні вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Тобто, не обгрунтував обраного виду рішення. Доводи відзиву щодо наявності на земельній ділянці містобудівних обмежень, а саме частина території належить до вулично-дорожньої мережі (8%), в якій не передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд не вказані його підставою.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 39 ЗК України передбачено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.8 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон №3038) планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №3038 забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства. Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №3038 забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону №3038 виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Частиною 4 ст.26 Закону №3038 визначено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №3038 генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону №3038 генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.17 Закону №3038 строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років. Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

Згідно з абз.4 ч.1 ст.1 Закону України від 6 вересня 2005 року №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху.

Для вирішення спору суд також врахував правову позицію ВС щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладену у постанові від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а (провадження №К/9901/7504/18). ВС у вказаному рішенні вказав про невмотивованість відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць тощо.

Відповідач у спірному рішенні не зазначив відомостей про невідповідність місця розташування земельної ділянки та не пояснив вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказаними вище документами підтверджується, що земельна ділянка належить до території садибної житлової забудови, в якій передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд 92% і лише 8% складає територія, в якій не передбачено будівництво. Тому доводи відповідача, що на вказаній земельній ділянці не передбачено будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, не обгрунтовані.

Суд на виконання ст.242 КАС України врахував висновки ВС викладені у постанові від 11.09.2019 у справі №379/656/16-а. Аналізуючи норми ст.121 ЗК України, якою передбачені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, ВС зазначив:

«…21. Водночас, Суд не вбачає дискримінації у наданні позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою, орієнтовною площею 1,0 га, а не 2,0 га, оскільки стаття 121 ЗК України встановлює максимальний розмір земельних ділянок, що можуть бути відведені саме для цієї мети, а не їх обов`язковий розмір.

22. Органи місцевого самоврядування, діючи в інтересах територіальної громади, мають право розпоряджатися землями комунальної власності з урахуванням будь-яких правомірних цілей, зокрема надаючи перевагу жителям села, проте вони не можуть ухвалювати правові акти, які не належать до їх повноважень або суперечать закону.

З огляду на це, сільська рада має право надавати земельні ділянки для особистого селянського господарства будь-якого розміру, у межах до 2,0 га, а також встановлювати різні їх розміри для членів територіальної громади і громадян, які до неї не належать...».

Отже, відповідач уповноважений надавати земельні ділянки, у т.ч. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах до 0,10 га без включення території вулично-дорожньої мережі, яка складає 8%.

Доказами також не підтверджено, що на земельну ділянку розроблено проект землеустрою та зареєстроване речове право на будь-яку іншу особу, невідповідність її розташування вимогам нормативно-правових актів, генеральних планів тощо.

Посилання відповідача на норму абз.2 ч.7 ст.118 ЗК України, якою визначено право замовити розроблення проекту землеустрою без отримання відповідного дозволу не обгрунтовані, оскільки вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, абз.2 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, вказана норма стосується визначеного кола осіб, а саме особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці.

Сукупністю доказів не підтверджується наявність у позивача на праві приватної власності об`єктів нерухомості (жилого будинку, іншої будівлі, споруд), розташованих на такій земельній ділянці. Відсутні належні, достовірні та допустимі докази звернення позивача заявою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, що належать йому на праві приватної власності.

Проаналізувавши вказані норми законодавства суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом. Спірне рішення не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки не містить обгрунтування підстав його прийняття. Отже, є протиправним і підлягає скасуванню.

На підставі абз.2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 05.09.2018 в справі №826/9727/16 ВС, проаналізувавши п.4 ч.2 ст.245 КАС України, дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові ВС від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Повноваження щодо видачі вказаного дозволу не є дискреційними згідно висновком в постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №819/570/18, 12.06.2020 у справі №808/3187/17, 29.09.2020 у справі №814/2221/17, 27.05.2021 у справі №442/3936/17.

Зважаючи на недоведеність відповідачем існування передбачених чинним законодавством обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, суд вважає наявні підстави для зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Дотримуючись завдання адміністративного судочинства, визначеного в ст.2 КАС України, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту та відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом заяву позивача від 15.09.2020 з доданими до неї документами та відповідно до вимог ст.118 ЗК України прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані у вказаних вище частинах та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд урахував.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесення таких судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно до ч.3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

Відповідно до ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд врахував, що відповідач не просив зменшити суму витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а лише зазначив про її необґрунтованість та не співмірність із часом витраченим адвокатом на здійснення представництва інтересів позивача.

З приводу професійної правничої допомоги суд установив, що згідно з ордером від 14.02.2022 на надання правничої (правової) допомоги позивачу на підставі договору про надання правової допомоги від 02.07.2020 №024 у Черкаському окружному адміністративному суді правову допомогу надає адвокат Пропадущий А.В. Вказано, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються.

У позовній заяві зазначено, що до розрахунку витрат, які мають бути здійснені позивачем у зв`язку з розглядом справи адміністративним судом, відповідач має понести витрати в розмірі 10000,00грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Однак ані деталізованого розрахунку наданих послуг, ані оплата витрат на професійну правничу допомогу на час вирішення спору не підтверджена жодним належним, допустимим і достовірним доказом. Позивач не повідомив суд щодо перешкод надати такі докази до часу вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»

Тому суд дійшов висновку про недоведеність понесення позивачем фактичних витрат на професійну правничу допомогу та відсутність підстав для їх розподілу.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Черкаської міської ради (18001, м.Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд.36; ) від 12.08.2021 №8-186, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), орієнтовною площею 0,1000 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Зобов`язати Черкаську міську раду (18001, м.Черкаси, вул. Байди Вишневецького, буд.36; ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , - площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:008:0075) у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 20.04.2022