Справа № 619/165/21
Суддя: Осаулов А. А.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 619/165/21
Провадження № 2-а/761/211/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань Путрі Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України в особі Відділу прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшов позов ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України в особі Відділу прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив скасувати постанову інспектора прикордонного контролю-майстра 3 групи ІПК ВІПС (тип А) ВПС «Дергачі» Савченка С.Ю. серії СхРУ №074070 від 26.12.2020 р. про притягнення до адмінвідповідальності за ст. 204-2 ч.1 КУпАП.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що постановою інспектора прикордонного контролю-майстра 3 групи ІПК ВІПС (тип А) ВПС «Дергачі» Савченка С.Ю. серії СхРУ №074070 від 26.12.2020 р. позивача притягнуто до адмінвідповідальності за ст. 204-2 ч.1 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу за те, що 12.02.2020 р. він виїхав до тимчасово окупованої території через КПВВ «Мар`їнка», а 25.12.2020 р. було здійснено перетин державного кордону з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Новоазовськ», чим було порушено ст 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях»

Позивач вважає вказану постанову незаконною, оскільки будь-які докази вчинення правопорушення відсутні, а сам факт визнання вини не може вважатись доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє від обов`язку доводити правомірність винесеного рішення. При винесені постанови не було взято факт вимушеного перетину державного кордону через закриті інші доступні пункти перепуску. Крім цього, вважає вчинене правопорушення малозначним.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

В судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачі в судове засіданні не з`явились, та своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату і час розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Надали на запит суду докази вчинення правопорушення.

Згідно ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 09.09.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом враховано, що постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року).

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Постановою інспектора прикордонного контролю-майстра 3 групи ІПК ВІПС (тип А) ВПС «Дергачі» Савченка С.Ю. серії СхРУ №074070 від 26.12.2020 р. ОСОБА_1 притягнуто до адмінвідповідальності за ст. 204-2 ч.1 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу. З постанови вбачається, що 26.12.2020 р. о 00:17 год. в пункті пропуску «Гоптівка», на в`їзд в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» був виявлений ОСОБА_1 , який пояснив, що 12.02.2020 р. він виїхав до тимчасово окупованої території через КПВВ «Мар`їнка», а 25.12.2020 р. перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Новоазовськ». Своїми діями порушив вимоги ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Порядок виїзду з тимчасово окупованої території України.

Частиною 1 ст. 204-2 КУпАП визначено, що порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 12 ч.1, 3 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

28 листопада 2019 року набрав чинності Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815.

Цей Порядок визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій. Дія цього Порядку поширюється на всіх фізичних та юридичних осіб, які здійснюють такий в`їзд/виїзд і переміщення товарів через контрольні пункти в`їзду-виїзду, контрольні пункти в`їзду-виїзду на залізниці.

Згідно п. 3 Порядку в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду-виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Відповідно пункті 2 Порядку контрольний пункт в`їзду/виїзду - це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій. Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил;

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку №815 визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 204-2 КУпАП підлягають застосуванню виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України» державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 9 цього Закону, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Стаття 35 Закону України «Про державний кордон України» передбачає, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Так, стаття 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України.

Незаконний перетин державного кордону України, як вказано в оскаржуваній постанові до Російської Федерації, не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку № 815 забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

Крім цього, частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. При ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

31.01.2021 р. на запит суду від 4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України надійшли докази вчинення правопорушення, передбаченого ст. 204-2 КУпАП ОСОБА_1 , а саме: оскаржувана постанова від 26.12.2020 р. серії СхРУ №074070, письмові пояснення ОСОБА_1 , за якими останній пояснив, що 12.02.2020 р. він виїхав з України через КПВВ «Мар`їнка» на непідконтрольну територію Донецької області, а 25.12.2020 р. виїхав з КПП «Новоазовськ». Про те, що пункту пропуску тимчасово закритий він не знав, вину визнав.

Відтак, окрім наданого письмового пояснення ОСОБА_1 будь-яких доказів вчинення правопорушення, передбаченого ст.204-2 ч.1 КУпАП, надано не було.

Сам факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Поряд із цим, згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

У той же час, відповідачами у ході розгляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-2 КУпАП, за вкладених у оскаржуваній постанові про притягання до відповідальності обставин.

У відповідності до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову шляхом скасування постанови інспектора прикордонного контролю-майстра 3 групи ІПК ВІПС (тип А) ВПС «Дергачі» Савченка С.Ю. серії СхРУ №074070 від 26.12.2020 р. про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 за ст. 204-2 ч.1 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 204-2 ч.1 КУпАП .

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454,00 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, ст.ст. 7, 204-2, 245, 251, 252, 254, 256, 258, 276, 279-1, 283, 284 КУПАП, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної прикордонної служби України в особі Відділу прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про скасування постанови, - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора прикордонного контролю-майстра 3 групи ІПК ВІПС (тип А) ВПС «Дергачі» Савченка С.Ю. серії СхРУ №074070 від 26.12.2020 р. про притягнення до адмінвідповідальності ОСОБА_1 за ст. 204-2 ч.1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 204-2 ч.1 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом протягом десяти днів з дня її проголошення.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач Державна прикордонна служба Україна, , м. Київ, вул. Володимирська, 26 в особі Відділу прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, , Харківська область, Дергачівський район, смт. Козача Лопань, вул. Прикордонна, 4

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 22.02.2022 року