Справа № 120/7489/21-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7489/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Тетяна Михайлівна Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

19 квітня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до трудового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 22.01.1992 по 31.12.2009 та з 01.01.2012 по 18.07.2014; зобов`язати відповідача зарахувати до трудового стажу позивачу періоди здійснення підприємницької діяльності з 22.01.1992 по 31.12.2009, з 01.01.2012 по 18.07.2014 та призначити, нарахувати і виплатити пенсію за віком, з врахуванням даного страхового стажу, з часу подання первісної заяви про призначення пенсії.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з підстав порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наводить доводи щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду і вважає, що суд належним чином не дослідив усі докази у справі та не з`ясував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив суд залишити її без задоволення а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року без змін. В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не порушено норми матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року витребувано з Вінницького окружного адміністративного суду адміністративну справу №120/7489/21-а.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, позивач був фізичною особою-підприємцем з 22.01.1992 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 281809.

Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Вінницькій області №27272/В/02-32-04-16 від 22.12.2020, позивач з 22.01.1992 по 18.07.2014 перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець. Інформація про сплату податків відсутня в зв`язку з терміном давності зберігання.

Відповідно до ст.291 р.1 «Переліку типових документів, що знаходяться у володінні органів ДПС України із зазначенням строків зберігання» із змінами та доповненнями, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України №578/5 від 12.04.2012, та згідно з наказом ДПС України від 27.06.2012 №555 «Про затвердження Переліку типових документів, що знаходяться у володінні органів ДПС України із зазначенням строків вберігання» із змінами та доповненнями, облікові справи платників податків і зборів (обов`язкових платежів) зберігаються протягом 5-ти років після припинення діяльності таких суб`єктів господарювання, а особові рахунки платників податків і зборів (обов`язкових платежів) - відповідно до ст.292 р.1 «Переліку» - зберігаються взагалі протягом 5-ти років.

У зв`язку з припиненням фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 18.07.2014, строк давності зберігання минув 31.12.2019.

10.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано паспорт, трудову книжку, диплом № НОМЕР_1 та 1211, довідки про прийняття на роботу №01-1--281/1, 01-10-281, 27272/В/02-32-04-16.

Рішенням №19 від 15.02.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

У рішенні зазначено, що заявником було надано довідку №27272/В/02-32-04-16 від 22.12.2020, видану Головним управлінням ДПС у Вінницькій області про період перебування на податковому обліку та системи оподаткування за період провадження підприємницької діяльності.

Згідно з вказаною довідкою заявник перебував на податковому обліку у Вінницькій ДПІ з 22.01.1992 по 18.07.2014 як фізична особа-підприємець, інформація про сплату податків відсутня в зв`язку з терміном давності зберігання.

Згідно з індивідуальних відомостей про застраховану особу, виданих на ім`я заявника, простежується факт перебування його як фізичної особи-підприємця в органах Пенсійного фонду України за 2010-2012, проте факт нарахування сплати страхових внесків з 01.01.2010 по 31.12.2011.

Згідно з поданими документами, страховий стаж заявника складає 25 років 15днів, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком.

Також у рішенні повідомлено позивача про те, що він має можливість добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування для набуття права на пенсійне забезпечення.

Позивач вважає, що йому протиправно не зарахували до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності, зокрема: з 22.01.1992 по 31.12.2009 та з 01.01.2012 по 18.07.2014, а тому 26.05.2021 звернувся із письмовою заявою до відповідача у якій просив зарахувати до страхового стажу період провадження ним підприємницької діяльності з 22.01.1992 до 18.07.2014.

Листом від 22.06.2021 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для зарахування такого періоду до страхового стажу.

Не погоджуючись із такими діями відповідача у позивач звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою - третьою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", доповнено пунктом 3-1, відповідно до підпункту 1 якого для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону до страхового стажу включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно абз.3 пп.2 п.2.1 Порядку №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, порядок підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності залежить від системи оподаткування, на якій перебувала особа, що звертається за призначенням пенсії.

Відповідно до пп.1 п.3-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм законодавства дає суду підстави для висновку, що у період з 1993 по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій період здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

При цьому, період здійснення підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року враховується до страхового стажу на підставі довідки про реєстрацію суб`єктом підприємницької діяльності за умови наявності інформації про перебування особи, що звертається за призначенням пенсії, на спрощеній системі оподаткування або із застосуванням фіксованого податку.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач з 22.01.1992 по 18.07.2014 перебував на податковому обліку як фізична особа підприємець, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 281809, а також довідкою Головного управління ДПС у Вінницькій області №27272/В/02-32-04-16 від 22.12.2020. При цьому, з вказаної вбачається, що інформація про сплату податків відсутня, в зв`язку з терміном давності зберігання.

При цьому, відповідачем до стажу позивача зараховано період провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування незалежно від сплати страхових внесків з 01.01.2010 по 31.12.2011.

Періоди з 22.01.1992 по 31.12.2009, з 01.01.2012 по 18.07.2014 не зараховані відповідачем до страхового стажу.

Разом з тим, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що до заяви про призначення пенсії позивачем було надано: паспорт серії НОМЕР_2 ; трудову книжку серії НОМЕР_3 ; диплом № НОМЕР_1 ,; довідки КУ «Немирівський районний трудовий архів Немирівської районної ради Вінницької області» від 16.12.2020 №01-10-268, та від 28.12.2020 №01-10-268/1; довідку ГУ ДПС у Вінницькій області від 22.12.2020 №27272/В/02-32-04-16.

При цьому, інших документів, на підставі яких відповідачем можливо було б встановити статус позивача, систему оподаткування на якій перебував позивач як фізична особа-підприємець, звіти, квитанції про сплату податків чи внесків, позивач при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії та із заявою про зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності не подав.

Окрім того, подані позивачем 16.07.2021 безпосередньо до суду звіти до ДПІ у Немирівському районі суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи - платника єдиного податку за 2, 3 квартал 2008 року, звіти до ДПІ у Немирівському районі суб`єкта малого підприємництва-фізичної особи - платника єдиного податку за 1, 2, 3, 4 квартал 2009 року та квитанції про сплату єдиного податку за січень і грудень 2009 року до пенсійного органу не надавалися.

Тобто, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що такі докази не враховувалися відповідачем при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії та не зараховані до відповідного періоду страхового стажу позивача.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу позивача на те, що відповідач у своєму рішенні №19 від 15.09.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком зазначив про те, що у разі подання ОСОБА_1 уточнюючих довідок, оформлених належним чином та виданих на підставі первинних документів, за періоди трудової діяльності, які з певних причин не були враховані, страховий стаж буде перераховано, а дане рішення буде переглянуте у відповідності до чинного законодавства.

Окрім того, пенсійний орган у листі від 22.06.2021 повідомив позивача про те, що на адресу Головного управління надійшла довідка, видана ПрАТ «Івано-Франківськ «Вінницям`ясо», згідно якої підтверджується трудова діяльність позивача в період 22.12.1986 по 12.12.1988, який не було зараховано до стажу при первинному зверненні останнього із заявою про призначення пенсії. При цьому, відповідач вказав про те, що зазначені відомості про стаж будуть враховані до страхового стажу ОСОБА_1 в разі повторного звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до положень пункту 4.2. Порядку 22-1 орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, надаючи оцінку поданим позивачем додаткових доказів, суд першої інстанції вірно зауважив про те, що суд перевіряє рішення, дії та бездіяльність суб`єктів владних повноважень на відповідність ст. 2 КАС України на час їх вчинення чи прийняття та при цьому не може надавати оцінку доказам, які не враховувалися відповідачем при вчиненні відповідних дій та прийнятті рішень.

Крім того, саме до повноважень пенсійного органу входять питання розрахунку стажу, призначення пенсій, суд у цьому випадку лише перевіряє відповідність дій органу при реалізації своїх повноважень.

З огляду на наведе, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підставі поданих позивачем документів відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача періоди здійснення ним підприємницької діяльності з 22.01.1992 по 31.12.2009, з 01.01.2012 по 18.07.2014.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.