Справа № 540/5929/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/5929/21
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

Дата і місце ухвалення 12.11.2021р., м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року по справі №540/5929/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до загального трудового стажу позивача період роботи в колгоспі "Зоря комунізма" з 01.04.1980 по 21.10.1982, з 01.06.1983 по 22.11.1983 та призначити пенсію за віком з 30.04.2021.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року позов частково задоволено. Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 30 квітня 2021 року №81 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зобов`язав зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в колгоспі "Зоря комунізму" з 01.04.1980 року по 21.10.1982 року, а також повторно розглянутим заяву від 27.04.2021 про призначення пенсії за віком. В задоволенні решти позовних вимог, відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи судове рішення у справі не врахував, що підставою для відмови позивачу у зарахуванні до її трудового стажу періоду роботи в колгоспі "Зоря комунізма" стало невідповідність її дівочого прізвища в наданих до пенсійного органу архівних довідках Чаплинської районної державної адміністрації, внаслідок чого не можливо встановити їх належність позивачу.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 27.04.2021 року ОСОБА_1 (дівоче прізвище « ОСОБА_1 ») звернулась до Чаплинського сектору обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Одночасно із заявою позивачем надано:

трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 від квітня 1980р.;

довідки Архівного відділу Чаплинської районної державної адміністрації Херсонської області від 19.03.2021 №09/87-53 та від 13.04.2021 №09/87-130 (в архівній довідці від 19.03.2021 №09/87-53 значиться ОСОБА_4 );

диплом НОМЕР_2 від 29.02.1980 р.;

свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 , видане 25.09.1982р.;

свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 від 07.12.1983 р.

За наданими документами (диплом, архівні довідки, свідоцтво про народження дитини, довідки з центру зайнятості) та даними індивідуальних відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж роботи ОСОБА_1 складає 26 років 6 місяці 17 днів, а саме:

- 01.09.1976 - 29.02.1980 -3 роки 6 місяців ;

- 02.02.1983- 03.05.1983 - 3 місяці 2 дні;

- 23.11.1983- 14.06.1985 - 1 рік 6 місяців 22 дні - догляд за дитиною до 3-х років;

- 15.06.1985 - 31.12.1987 - 2 роки 6 місяців 08 місяців 17 днів;

- 31.12.1988 - 11 місяців 25 днів - 304 вихододні;

- 01.01.1988 - 31.12.1989 - 1 рік;

- 01.01.1989-31.12.1990 - 11 місяців 25 днів - 300 вихододнів;

- 01.01.1990-31.12.1991 - 1 рік;

- 01.01.1991- 31.12.1992 - 11 місяців 28 днів - 303 вихододні;

- 01.01.1993- 19.02.1993 - 1 місяць 27 днів - 48 вихододнів;

- 20.02.1993 - 15.03.2000 - 7 років 26 днів;

- 16.03.2000 - 31.12.2003 - 3 роки 9 місяців 16 днів;

- 01.01.2004 - 21.03.2006 - 1 рік 6 місяців 17 днів - за даними СПОВ;

- 11.05.2006 - 06.05.2007 - 11 місяців 27 днів - перебування на обліку в ЦЗ;

- 12.06.2015 - 07.08.2015 - 1 місяць 25 днів - за даними СПОВ.

В стаж не враховано період роботи з квітня 1980 року по грудень 1983 року по довідці про роботу №09/87-53 від 19.03.2021, так як прізвище " ОСОБА_1 " не відповідає дівочому прізвищу згідно свідоцтва про народження " ОСОБА_1 ".

Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області №81 від 30.04.2021 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, з підстав відсутності необхідного трудового стажу 28 років.

На думку позивача таке рішення є незаконним, що стало підставою її звернення до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди її роботи в колгоспі "Зоря комунізма" з 01.04.1980 року по 21.10.1982 року, повторно розглянути заяву позивача від 27.04.2021 р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Положеннями статті 56 Закону № 1788 передбачено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

За змістом ч.1 ст.26 Закону №1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що у період з 01.04.1980 року по 21.10.1982 року, та з 02.02.1984 року по 21.03.2006 року позивач працювала в колгоспі "Зоря комунізма" (КСП «Зоря», СВОК «Зоря»).

Натомість страж роботи в колгоспі «Зоря комунізму» з 01.06.1983 року по 22.11.1983 року відповідними записами не підтверджено.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Згідно з п.4 цієї ж Постанови відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкція), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4. Інструкції). Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.25 Інструкції). У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Колегія суддів вважає, що відповідальність за належне і своєчасне внесення в трудові книжки працівників необхідних відомостей покладається на керівників підприємств та установ, в іншому випадку особа не може бути позбавлена гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

При цьому, слід зазначити, що згідно ч.ч. 1, 3 ст. 44 Закону № 1058 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Здійснюючи аналіз положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку № 22-1, суд першої інстанції вірно зазначив, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами. Однак, в даному випадку, відповідач цим правом не скористався та будь-яких перелічених вище заходів не вживав.

Враховуючи, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком відповідачем протиправно не було враховано до трудового стажу позивача періоди роботи в колгоспі "Зоря комунізма" з 01.04.1980 року по 21.10.1982 року, колегія суддів вважає, що у даному випадку належним способом відновлення прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати вказаний вище період до трудового стажу позивача та повторно розглянути заяву від 27.04.2021 р. про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Частиною 1статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року, - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.А. Шевчук