Справа № 120/8619/21-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8619/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

25 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Хмільницької міської ради про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Хмільницької міської ради, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № -0208 від 30.06.2018; № 5-0223 від 23.05.2019; № 89473-5806-0223 від 30.06.2019; Головного управління ДПС у Вінницькій області № 6-0223 від 18.05.2020; № 1-0223 від 13.04.2021.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 22.11.2021 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що у період протиправної бездіяльності Хмільницької міської ради ГУ ДПС у Вінницькій області було прийнято оскаржувані в межах даної справи податкові повідомлення-рішення за платежем «земельний податок з фізичних осіб» щодо земельної ділянки за кадастровим номером :00:003:0439. При цьому, розрахунок такого податкового зобов`язання здійснювався виходячи зі ставки земельного податку визначеної для земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» (03.07) - 3% від нормативної грошової оцінки, а не для земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (02.01) - 0,3% від нормативної грошової оцінки.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що ГУ ДПС у Вінницькій області у період 2018 по 2021 рік прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.05.2019 №5-0223 на суму 102463,23 грн.; від 18.05.2020 №6-0223 на суму 102463,23 грн.; від 13.04.2021 №1-0223 на суму 102463,23 грн.; від 30.06.2018 №-0208 на суму 11970,81 грн.; від 30.06.2019 №89473-5806-0223 на суму 102463,23 грн. за платежем земельний податок з фізичних осіб щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 , виходячи із ставки податку, яка визначена для земель із цільовим призначенням: "для будівництва та обслуговування будівель торгівля".

Вважає, що позивачем не наведено норм права, які порушено податковим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В день слухання справи представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи до моменту закінчення воєнного стану в країні, яке колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки зазначена обставина не впливає на наявність чи відсутність доказів у справі, що є достатніми для прийняття рішення по суті.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.08.2007 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомості. Відповідно до п. 1.1 такого Договору продавець передала у власність, а покупець набув у власність будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у продавця на праві оренди на підставі договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого Хмільницькою міською радою 21.09.2006 за №36-06 та зареєстрованого в Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії «центр ДЗК» 04.05.2007 за №23.

У зв`язку з перебуванням земельної ділянки, на якій розташоване придбане ОСОБА_1 нерухоме майно, в оренді, позивачем 07.03.2008 укладено з Хмільницькою міською радою договір оренди земельної ділянки площею 0,1804 га.

27.03.2017 між Хмільницькою міською радою (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення. Згідно з п. 1.1 вищезазначеного договору Продавець на підставі рішення 30 сесії Хмільницької міської ради 7 скликання від 27.01.2017 за №713, зі змінами внесеними рішенням 32 сесії Хмільницької міської ради 7 скликання від 09.09.2017 за №758, зобов`язується передати за плату, а Покупець оплачує і приймає у власність земельну ділянку площею 0,1804 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :00:003:0439.

Відповідно до п. 1.5 Договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

24.11.2017 позивач звернувся до Хмільницької міської ради із заявою з приводу затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 1804 кв. м., з призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Рішенням 46 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 22.12.2017 №1305 вирішено проект рішення «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1 » відхилити.

28.12.2017 ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою аналогічного змісту щодо затвердження проекту землеустрою. Рішенням 47 сесії 7 скликання Хмільницької міської ради від 21.02.2018 №1395 вирішено проект рішення «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо зміни цільового призначення приватної земельної ділянки по АДРЕСА_1 » відхилити.

31.10.2018 позивач втретє звернувся до Хмільницької міської ради з заявою про затвердження проекту із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, однак рішенням від 12.12.2018 повторно відхилено проект рішення «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо зміни цільового призначення приватної земельної ділянки по АДРЕСА_1 ».

Вважаючи бездіяльність Хмільницької міської ради щодо не прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою протиправною, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №120/3079/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2020, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Хмільницької міської ради Вінницької області щодо не прийняття рішення по заяві ОСОБА_1 від 20.08.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності по зміні цільового призначення земельної ділянки, площею 1804 кв.м., за кадастровим номером :00:003:0439 з призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» (03.07) на цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (02.01) по АДРЕСА_1 . Зобов`язано Хмільницьку міську раду Вінницької області прийняти рішення щодо затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності по зміні цільового призначення земельної ділянки, площею 1804 кв.м., за кадастровим номером :00:003:0439 з призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) на цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (02.01) по АДРЕСА_1 .

Рішенням 12 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради Вінницької області №440 від 28.05.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності цільове призначення якої змінюється з: «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) на: «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (02.01) гр. ОСОБА_1 площею 1804,0 кв.м., що розташована: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:003:0439.

Водночас, ГУ ДПС у Вінницькій області з приводу земельної ділянки за кадастровим номером: :00:003:0439 прийнято податкові повідомленням рішення у зв`язку з несплатою земельного податку з фізичних осіб, а саме: від 30.06.2018 №-0208 на суму 11970,81 грн., від 23.05.2019 №5-0223 на суму 102463,23 грн., від 30.06.2019 №89473-5806-0223 на суму 102463,23 грн., від 18.05.2020 №6-0223 на суму 102463,23 грн., від 13.04.2021 №1-0223 на суму 102463,23 грн.

Позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. А базою оподаткування згідно підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 270 ПК України є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Приписами статті 274 ПК України визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.

Особливості оподаткування платою за землю передбачено статтею 284 ПК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин), згідно пункту 284.1 якої Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

За приписами пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

При цьому платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Положеннями пункту 289.1 статті 289 ПК України також встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Отже, нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних ДЗК та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку, а також з врахуванням ставки податку, що визначена органом місцевого самоврядування для відповідної категорії земель.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, як власник земельної ділянки площею 0,1804 га, кадастровий номер якої: :00:003:0439 є платником земельного податку, а відтак, має обов`язок сплачувати земельний податок.

Водночас, спірним в даній справі є питання щодо відсоткового розміру ставки земельного податку, яка повинна враховуватись податковим органом при визначенні податкового зобов`язання ОСОБА_1 , враховуючи зміну цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером: :00:003:0439 з «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» (03.07) на цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (02.01).

ГУ ДПС у Вінницькій області здійснювався розрахунок плати за землю з врахуванням ставки земельного податку визначеної для земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» (3% від нормативної грошової оцінки), що визначена в додатках до рішень Хмільницької міської ради від 12.07.2016 №401, від 27.06.2018 №1593, від 21.06.2019 №2126, від 01.07.2020 №2620.

Також встановлено, що позивач неодноразово звертався до Хмільницької міської ради із заявами від 24.11.2017, від 28.12.2017, від 31.10.2018 з приводу затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 1804 кв. м., з призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», однак, за результатами розгляду його заяв Хмільницька міська рада протиправно не приймала рішення щодо затвердження проекту землеустрою.

Така бездіяльність Хмільницької міської ради була визнана протиправною рішенням Вінницького окружного адміністративного суду 26.12.2019 у справі №120/3079/19, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2020. Вищезазначеним рішенням зобов`язано Хмільницьку сільську раду прийняти рішення щодо затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності по зміні цільового призначення земельної ділянки, площею 1804 кв.м., за кадастровим номером :00:003:0439 з призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) на цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (02.01) по АДРЕСА_1 .

Натомість, Хмільницька міська рада виконала рішення Вінницького окружного адміністративного суду шляхом прийняття рішення №440 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 » лише 28.05.2021.

Зокрема, рішенням 12 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради №440 від 28.05.2021 вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності цільове призначення якої змінюється з: «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) на: «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (02.01) гр. ОСОБА_1 площею 1804,0 кв.м., що розташована: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :00:003:0439.

Слід також зазначити, що у період протиправної бездіяльності Хмільницької міської ради ГУ ДПС у Вінницькій області було прийнято оскаржувані в межах даної справи податкові повідомлення-рішення за платежем «земельний податок з фізичних осіб» щодо земельної ділянки за кадастровим номером :00:003:0439. При цьому, розрахунок такого податкового зобов`язання здійснювався виходячи зі ставки земельного податку визначеної для земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» (03.07) - 3% від нормативної грошової оцінки, а не для земельних ділянок з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (02.01) - 0,3% від нормативної грошової оцінки.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, бездіяльність Хмільницької міської ради зумовила покладення на ОСОБА_1 грошових зобов`язань з земельного податку з фізичних осіб у розмірі, який є значно більший, ніж у разі затвердження проекту землеустрою Хмільницькою міською радою за первинною заявою позивача щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Тобто, тривала бездіяльність Хмільницької міської ради щодо зміни цільового призначення земельної ділянки позивача призвела до прийняття податкових повідомлень рішень ГУ ДФС у Вінницькій області № -0208 від 30.06.2018; № 5-0223 від 23.05.2019; № 89473-5806-0223 від 30.06.2019; та Головного управління ДПС у Вінницькій області № 6-0223 від 18.05.2020; № 1-0223 від 13.04.2021.

При цьому, ні Земельним кодексом України, а ні Податковим кодексом України не передбачена відповідальність органів влади за тривале порушення прав людини при здійснення владних повноважень.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republicль

Відтак, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що особа не може нести відповідальність в разі помилки державного органу (органу місцевого самоврядування), при цьому, майнові права є одними з ключових прав людини.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень рішень ГУ ДФС у Вінницькій області № -0208 від 30.06.2018; № 5-0223 від 23.05.2019; № 89473-5806-0223 від 30.06.2019; та Головного управління ДПС у Вінницькій області № 6-0223 від 18.05.2020; № 1-0223 від 13.04.2021.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.