Справа № 120/698/22-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 квітня 2022 р. Справа № 120/698/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши матеріали позовної заяви Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство юстиції України про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-

в с т а н о в и в :

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство юстиції України про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказано, що за відповідачем рахується заборгованість по сплаті витрат, пов`язаних з його утриманням у Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 79548,59 грн., що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву та третій особі для надання пояснень.

Ухвала суду про відкриття провадження від 17.02.2022 року отримана відповідачем 04.03.2022 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Разом з тим, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

01.04.2022 року від представника Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення, в яких останній вказав, що позовну заяву вважає обгрунтованою та мотивованою, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Зазначили, що Міністерство юстиції України є засновником Академії Державної пенітенціарної служби, а тому у відповідності до статті 22 Закону України "Про освіту" не має права втручатися в його діяльність.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Наказом начальника Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби від 11.08.2015 року № 223 ОСОБА_1 з 18.08.2015 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби.

Як зазначив позивач у позові, 21.01.2016 року проведено державну реєстрацію припинення Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України шляхом реорганізації в Академію Державної пенітенціарної служби.

19.04.2018 року між Академією Державної пенітенціарної служби (виконавець), Центрально-західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (замовник) та ОСОБА_1 укладено контракт № 174 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Розділу II умов вказаного контракту відповідач після закінчення навчання зобов`язується прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою.

Абзац 5 пункту 3 Розділу II передбачає, що у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відповідач зобов`язаний відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України "Про національну поліцію". Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Відповідно до довідки-розрахунку від 10.06.2019 року №5/1444 загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 18.08.2015 року по 17.06.2019 року становить 79548,59грн., а саме: 25656,94 - грошове забезпечення; 30154,43 - продовольче забезпечення; 5370,67 - речове забезпечення; 857,31 - медичне забезпечення; 17509,24 - оплата комунальних послуг та за спожиті енергоносії.

З довідкою - розрахунком від 10.06.2019 року №5/1444 ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить особистий підпис /а.с.20 /.

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 14.06.2019 року №106 о/с ОСОБА_1 присвоєно освітньо-кваліфікований рівень бакалавра та видано диплом про освіту.

Відповідно до наказу начальника Державної установи "Літинська виправна колонія (№123)" від 14.06.2019 року № 100/ОС-19 ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора відділу нагляду і безпеки з 18.06.2019 року.

Наказом начальника Державної установи "Літинська виправна колонія (№123)" від 05.04.2021 року №55/ОС-21 лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , психолога відділу соціально-виховної та психологічної роботи звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

Листом Державної установи "Літинська виправна колонія (№123)" від 25.11.2021 року №11/2888 повідомлено ректора Академії Державної пенітенціарної служби про звільнення відповідача з Державної кримінально-виконавчої служби України.

В свою чергу, Академією Державної пенітенціарної служби 09.12.2021 року відповідачу надіслано повідомлення №13/3665 про відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі.

Однак, у термін, вказаний у повідомленні зазначені витрати відшкодовані не були, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Положеннями статті 1 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" №2713-IV від 23.06.2005 передбачено, що на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Як передбачено приписами частини 5 статті 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення працівників кримінально-виконавчої служби регулюється спеціальним Законом України "Про Національну поліцію".

Приписами частини 2 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Відповідно до частин 4, 5 цієї ж статті Закону, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Тобто, вказані норми зобов`язують особу, яка навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі МВС України, у разі її звільнення зі служби за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у такому закладі.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як спори пов`язані з проходженням публічної служби.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16, від 16 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.001198 та у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі №360/689/20

Положеннями пункту 2 Указу Президента України від 23.01.1996 року №77/96 "Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат на:

- грошове забезпечення;

- продовольче забезпечення;

- речове забезпечення;

- медичне забезпечення;

- перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад;

- оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (надалі - Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах).

Відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів (пункт 3 означеного Порядку).

За підпунктом 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Як встановлено судом, контракт про здобуття освіти був укладений між позивачем і відповідачем, а тому він є підставою для виникнення прав та обов`язків виключно для сторін вказаного правочину.

Частиною 3 статті 23 Закону України "Про освіту" визначено, що держава гарантує академічну, організаційну, фінансову і кадрову автономію закладів освіти.

Відповідно до частини 3 статті 25 Закону України "Про освіту" засновник або уповноважена ним особа не має права втручатися в діяльність закладу освіти, що здійснюється ним у межах його автономних прав, визначених законом та установчими документами.

Як встановлено судом, Міністерство юстиції України є засновником Академії Державної пенітенціарної служби.

При цьому, як державний замовник, Міністерство юстиції України розміщує державне замовлення на підготовку фахівців у підпорядкованих навчальних закладах, які є розпорядниками бюджетних коштів, шляхом затвердження їм кошторису на відповідний бюджетний рік.

Кошторис - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний рік встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів, є Академія.

Таким чином, витрати на утримання курсантів здійснюються безпосередньо Академією і сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач Академії.

З огляду на вищевикладене право вимоги щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, належить саме Академії Державної пенітенціарної служби.

Враховуючи те, що відповідач, не відпрацювавши три роки, як це визначено умовами Контракту, звільнився за власним бажанням з посади, що відноситься до публічної служби, за ним рахується заборгованість по сплаті витрат, пов`язаних з його утриманням у Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 79548,59 грн.

Так як на час розгляду адміністративної справи сума заборгованості відповідачем не сплачена, доказів протилежного до суду відповідачем не надано, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду цієї справи, позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби витрати, пов`язані з утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 79548,59 грн. (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок вісім гривень 59 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Академія Державної пенітенціарної служби (вул. Гонча, 34, м. Чернігів, 14000, );

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Третя особа: Міністерство юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ).

Суддя /підпис/ Свентух Віталій Михайлович

Помічник судді Перевертак Володимир Валентинович

26.04.2022 року