Справа № 460/12034/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/12034/21 пров. № А/857/1422/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Керівника Вараської окружної прокуратури Рівненської області на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року (прийняту в м. Рівне суддею Недашківською К.М.; складену в повному обсязі 15 грудня 2021 року) про закриття провадження в адміністративній справі № 460/12034/21 за позовом Керівника Вараської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави до Зарічненської селищної ради Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Керівник Вараської окружної прокуратури Рівненської області (далі також - позивач) в інтересах держави звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною бездіяльність Зарічненської селищної ради Рівненської області (далі також - відповідач) щодо не взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а саме: 127 гідротехнічних споруд та 95,8 км меліоративних каналів, які розміщені на внутрішньогосподарських меліоративних системах «Соломирська», «Стубла» та «Іванчицька»;

- зобов`язати Зарічненську селищну раду Рівненської області вчинити дії, спрямовані на взяття на облік вищевказаного безхазяйного майна, а саме: 127 гідротехнічних споруд та 95,8 км меліоративних каналів, які розміщені на внутрішньогосподарських меліоративних системах «Соломирська», «Стубла» та «Іванчицька».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до інформації, наданої Північним міжрайонним управлінням водного господарства за № 551 від 20.05.2021, на території Зарічненської територіальної громади на внутрішньогосподарських меліоративних системах «Соломирська», «Стубла» та «Іванчицька» розташовані осушувальні меліоративні канали протяжністю 95,8 км та гідротехнічні споруди кількістю 127 шт., які є безгосподарськими. Листом від 17.08.2021 № 1477 Зарічненська селищна рада Вараського району проінформувала окружну прокуратуру про те, що нею не планується взяття на облік вказаних безхазяйних меліоративних фондів систем «Соломирська», «Стубла» та «Іванчицька». Разом із тим, взяття у комунальну власність об`єднаної територіальної громади безгосподарських гідротехнічних споруд дасть можливість вирішувати питання збереження вказаного майна для загального та спеціального водокористування, надавати в оренду шляхом укладення договорів оренди нерухомого майна, забезпечивши збереження та належну експлуатацію гідротехнічних споруд, запобігти виникненню надзвичайним ситуаціям пов`язаних з водним фактором, забезпечити безаварійний пропуск льодоходу, повені та паводків на водних об`єктах.

Позаяк Зарічненською селищною радою допущено протиправну бездіяльність, яка толягає у невчиненні дій, спрямованих на набуття права на безхазяйне майно, яка сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження інженерної інфраструктури водних об`єктів та комунальної власності, що у свою чергу є порушенням загальнодержавних інтересів та у відповідності до статті 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. При цьому орган, уповноважений державою звертатися до суду з позовами з цього питання, відсутній.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

А ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року провадження в адміністративній справі № 460/12034/21 було закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, позаяк справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржив Керівник Вараської окружної прокуратури Рівненської області, який вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповного з`ясування судом обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Зокрема, вказав, що мета цього спору - захист інтересів держави, які полягають у взятті в комунальну власність Зарічненської територіальної громади безгосподарських гідротехнічних споруд, що в свою чергу дасть можливість вирішувати питання збереження вказаного майна для загального та спеціального водокористування, надавати в оренду шляхом укладення договорів оренди нерухомого майна, забезпечивши збереження та належну експлуатацію гідротехнічних споруд, запобігти виникненню надзвичайним ситуаціям пов`язаним з водним фактором, забезпечити безаварійний пропуск льодоходу, повені та паводків на водних об`єктах. Необхідність захисту інтересів держави обґрунтована тим, що Зарічненська селищна рада є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, однак саме її бездіяльність, як суб`єкта владних повноважень, сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження інженерної інфраструктури водних об`єктів та комунальної власності, що у свою чергу є порушенням загальнодержавних інтересів та у відповідності до статті 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.

Заперечуючи доводи суду першої інстанції, апелянт вказав, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Спір у цій справі стосується бездіяльності Зарічненської селищної ради, яка маючи на своїй території значні меліоративні фонди, а саме: 127 гідротехнічних споруд та 95,8 км осушувальних меліоративних каналів, не вчиняє жодних дій задля взяття останніх на баланс з подальшим оформленням права власності, що за таких обставин може призвести до їх нецільового використання або взагалі вибуття з власності громади, що в свою чергу суперечить інтересам держави та згідно зі статтею 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок представництва інтересів держави в суді. Також, в цьому спорі керівник Вараської окружної прокуратури звертається до суду фактично за захистом прав територіальної громади як власника земельних ділянок, де розміщують вказані безхазяйні меліоративні системи. Обраний прокурором спосіб захисту права є способом захисту інтересів держави, спрямований також на запобігання неправомірного подальшого оформлення права на самовільно зайняту земельну ділянку, на якій розташована самовільно реконструйована споруда. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Зарічненська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені повноваження із захисту інтересів держави, не здійснює (тобто, усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається) або неналежним чином здійснює свої повноваження (не реалізовує своє право на судовий захист), що спонукає прокурора виступити на захист держави шляхом звернення з позовом до адміністративного суду; тобто свідомо уникає вирішення вказаного питання, допускаючи протиправну бездіяльність. Спірні правовідносини стосуються бездіяльності Зарічненської селищної ради, яка полягає у невчиненні дій, спрямованих на набуття права на безхазяйне майно, а саме на 127 гідротехнічних споруд та 95,8 км осушувальних меліоративних каналів, які розміщені на внутрішньогосподарських меліоративних системах «Соломирська», «Стубла» та «Іванчицька», як суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії Зарічненської селищної ради. З огляду на викладене, спір у цій справі є публічно- правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Проте, суд першої інстанції належним чином не визначив характер спору, суб`єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до інформації, наданої Північним міжрайонним управлінням водного господарства за № 551 від 20.05.2021, на території новоствореної Зарічненської територіальної громади на внутрішньогосподарських меліоративних системах «Соломирська», «Стубла» та «Іванчицька» розташовані осушувальні меліоративні канали протяжністю 95,8 км та гідротехнічні споруди кількістю 127 шт., які є безгосподарськими.

Вказані об`єкти передавались згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1253 від 13.08.2003 «Про затвердження порядку безоплатної передачі у комунальну власність об`єктів та внутрішньогосподарських меліоративних систем».

Серпицька сільська рада не поставила на баланс згідно актів приймання-передачі вищевказаних меліоративних фондів.

Листом від 17.08.2021 № 1477 Зарічненська селищна рада Вараського району проінформувала окружну прокуратуру про те, що нею не планується взяття на облік вказаних безхазяйних меліоративних фондів систем «Соломирська», «Стубла» та «Іванчицька».

Позаяк Зарічненською селищною радою допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невчиненні дій, спрямованих на набуття права на безхазяйне майно, яка сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження інженерної інфраструктури водних об`єктів та комунальної власності, дасть можливість вирішувати питання збереження вказаного майна для загального та спеціального водокористування, надавати в оренду шляхом укладення договорів оренди нерухомого майна, забезпечивши збереження та належну експлуатацію гідротехнічних споруд, запобігти виникненню надзвичайним ситуаціям пов`язаних з водним фактором, забезпечити безаварійний пропуск льодоходу, повені та паводків на водних об`єктах, що в свою чергу є порушенням загальнодержавних інтересів та у відповідності до статті 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді, прокурор звернувся до суду із вказаним позовом. При цьому він вказав, що орган, уповноважений державою звертатися до суду з позовами з цього питання, відсутній.

Ухвала, Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року про закриття провадження в адміністративній справі, з покликанням на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 823/1050/18, від 19.04.2021 у справі № 823/1015/18 та від 30.08.2021 у справі № 814/1433/18, мотивована тим, що в адміністративному процесі прокурор набуває статусу позивача в разі, якщо певними діями, рішеннями чи бездіяльністю порушено інтерес держави у публічних правовідносинах, а орган, який уповноважений реалізовувати або захищати такий інтерес, відсутній або в силу закону не наділений повноваженнями самостійно звертатися до суду. У такому випадку прокурор здійснює квазіпредставницьку функцію, виступаючи в інтересах певного органу державної влади, однак, в адміністративному судочинстві прокурор не може набувати статусу сторони у справі із самостійними інтересами, правами та обов`язками, крім випадків, коли це прямо передбачено нормами КАС України.

Однак у спорі, що розглядається, прокурор не реалізовує публічно-владні управлінські функції стосовно відповідача та не здійснює представництво будь-якого державного органу, оскільки зі спору видно, що його предметом є ухилення селищної ради від вжиття заходів щодо оформлення безхазяйного майна

Вирішення адміністративним судом спору, який виник між прокурором та Зарічненською селищною радою, не відповідатиме меті ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, оскільки зводитиметься до розгляду державою в особі уповноваженого нею органу (суду) спору між іншими її органами, тобто спору держави із самою собою.

Невідповідність меті вирішення публічно-правового спору та завданням адміністративного судочинства обумовлює потребу розв`язання такого спору в межах існуючих адміністративних процедур, а не в судовому порядку.

Вирішення судом так званого «компетенційного» спору, визначеного пунктом 3 частини першої статті 19 КАС України, між суб`єктами владних повноважень у широкому розумінні спрямоване саме на захист прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, оскільки сприяє досягненню юридичної визначеності у відносинах між особами приватного права та органами державної влади.

Однак спір між прокуратурою та селищною радою щодо примусу до виконання Зарічненською селищною радою своїх функцій не є компетенційним, можливість його вирішення адміністративним судом КАС України не передбачена.

При цьому у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому такий спір між державними органами не може бути вирішений у судах жодної юрисдикції.

З цього приводу колегія суддів зазначає таке.

За приписами статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 частини першої).

Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VІІ) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Із наведених нормативних положень видно, що прокурор вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Законодавство України не дає переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлює оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Такі правові висновки та їх обґрунтування міститься у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 826/3492/18.

При цьому необхідно врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.02.2019 (справа № 826/13768/16) щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VІІ передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ж із частиною четвертою статті 23 цього Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Водночас прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Велика Палата Верховного Суду цьому своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом на-дано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Суд проаналізував правові висновки Верховного Суду та нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді у розрізі фактичних обставин, встановлених у розглядуваній справі, та вважає за необхідне підсумувати, що таке представництво:

по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

по-друге, прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;

по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі не вчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що особливістю органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень є те, що кожен з таких суб`єктів, з урахуванням положень Конституції України, є самостійним, автономним та не знаходиться у підпорядкуванні жодного органу.

Тобто, відсутній суб`єкт, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Позаяк, прокурором в адміністративному позові вказано, які саме інтереси держави порушено протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування, обґрунтовано, що останній не вживає заходів щодо захисту порушених інтересів держави та територіальної громади, що свідчить про бездіяльність компетентного органу, оскільки останній знає про порушення інтересів держави, має повноваження для їх захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк; враховуючи, що відсутній орган, до компетенції якого належить здійснення нагляду за діяльністю органів місцевого самоврядування, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є помилковим.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставним урахування судом першої інстанції правових висновків, викладених зокрема, у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2021 року в справі № 814/1433/18, позаяк обставини в цій справі та справі, що розглядається, не є релевантними. Зокрема, в цій справі скаржник зазначав, що відсутні підстави для проведення інвентаризації та паспортизації дитячого майданчику, оскільки останні не є власністю міської ради та на її бухгалтерському обліку не перебувають. А порядок використання земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються співвласниками. Також, щодо вирішення питання подальшого поводження з дитячими та спортивними майданчиками на території м. Миколаєва повідомлено, що з цього питання була проведена нарада за участю представників управління комунального майна Миколаївської міської ради, адміністрацій районів міста, юридичного департаменту Миколаївської міської ради, департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради. На сьогодні розглядається можливість створення комунальної установи, яка буде обслуговувати та належно утримувати всі майданчики на території міста.

Тому, суд вказав, що вирішення адміністративним судом спору, який виник між прокурором та Миколаївською міською радою, не відповідатиме меті ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, оскільки зводитиметься до розгляду державою в особі уповноваженого нею органу (суду) спору між іншими її органами, тобто спору держави із самою собою.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування судом обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, а тому оскаржувану ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Керівника Вараської окружної прокуратури Рівненської області задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року про закриття провадження в адміністративній справі № 460/12034/21 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 22 квітня 2022 року.