Справа № 380/17952/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним рішення від 16 червня 2021 року № 31 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року; з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року; з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року; з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року та призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення за призначенням пенсії, а саме з 09 червня 2021 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати за судовий збір.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 квітня 2021 року йому виповнилося 55 років. 09 червня 2021 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з письмовою заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак рішенням № 31 від 16 червня 2021 року (далі також оскаржуване рішення) йому відмовлено в призначенні такої пенсії. Рішення мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 30 років 05 місяців 18 днів, а пільговий 11 років 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Таке рішення відповідача-2 позивач уважає протиправним, зважаючи на таке. Відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Позивач зазначає, що всі необхідні періоди його роботи на лісозаготівлі та лісосплаві зазначені у трудовій книжці. Крім того, згідно уточнюючої довідки № 223 від 07 червня 2021 року, виданої ДП «Славське лісове господарство», позивач дійсно працював з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року звальщиком лісу Тухлянського лісництва і був безпосередньо зайнятий повний робочий день на промисловій заготівлі лісу на лісоділянках Тухлянського лісництва.

Щодо періоду роботи з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року звальщиком Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу позивач зазначає, що отримати довідку, яка підтверджує пільговий характер роботи, на зазначеному підприємстві неможливо у зв`язку з його ліквідацією. Втім, факт роботи позивача у вказаному лісгоспі підтверджується записами у трудовій книжці, а також може бути підтверджений показаннями свідків.

Періоди роботи позивача з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року та з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року на посаді звальщика лісу Тухлянського ЛПП також підтверджуються записами у трудовій книжці та можуть бути підтверджені показаннями свідків, позаяк відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначене підприємство з 01 березня 2011 року припинило свою діяльність.

З огляду на це позивач уважає, що відмова відповідача-2 у призначенні йому пенсії за вислугу років є протиправною, оскільки його пільговий стаж становить більше років, ніж необхідно згідно з пунктом «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ураховуючи вищевикладене, адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 звертає увагу на те, що рішення від 16 червня 2021 року № 31 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 приймав відділ призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за принципом екстериторіальності.

По суті спору відповідач-1 зазначає, що при зверненні із заявою за призначенням пенсії позивач подав такі документи: довідку від 09 червня 2021 року № 22 про проходження військової служби; трудову книжку серії НОМЕР_1 від 01 вересня 1987 року; довідку Славського ДЛГП «Галсільліс» від 30 квітня 2021 року № 125; довідку від 07 червня 2021 року № 223, видану Державним підприємством «Славське лісове господарство».

Відповідно до довідки від 09 червня 2021 року № 22 позивач проходив дійсну військову службу з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року. Підставою для видачі цієї довідки зазначено військовий квиток серії НОМЕР_2 , який позивач до заяви про призначення пенсії не долучав. Отже, підстави для зарахування періоду проходження військової служби до страхового стажу відсутні.

Для підтвердження пільгового (спеціального) стажу роботи позивач долучив довідку № 125 від 30 квітня 2021 року, видану Славським ДЛГП «Галсільліс», про те, що він працював сезонним робітником у Тухлянському лісництві. Однак ця довідка не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), оскільки у цій довідці не вказано посаду позивача та характер виконуваних ним робіт. Отже, періоди роботи позивача за 2002 та 2003 роки у Славському ДЛГП «Галсільліс» до пільгового (спеціального) стажу не зараховані.

Крім цього, до пільгового (спеціального) стажу роботи позивача не зараховано період його роботи з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року, оскільки відсутні дані ОК-5 в індивідуальних відомостях про нарахування та сплату внесків в системі персоніфікованого обліку за цей період.

Щодо періодів роботи позивача з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року звальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року звальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу; з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року звальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП», відповідач-1 зазначає, що такі періоди роботи зараховані до загального (страхового) стажу ОСОБА_1 , однак не зараховані до пільгового (спеціального) стажу у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, а саме уточнюючих довідок відповідно до пункту 20 Порядку № 637, оскільки саме така довідка містить відомості, які відсутні у трудовій книжці, та які належить підтвердити для визначення права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач-1 звертає увагу на те, що Порядок № 637 передбачає підтвердження на підставі показань свідків тільки трудового стажу, проте не пільгового (спеціального).

Відповідач-1 підсумовує, що згідно поданих позивачем документів підстави для призначення йому пенсії відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні, а отже позовні вимоги є необґрунтованими.

Ураховуючи вищевикладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач-1 просить суд розгляд справи здійснювати за участю сторін.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що згідно поданих позивачем документів до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року на підставі довідки № 22 від 09 червня 2021 року, оскільки військовий квиток не може бути підставою для видачі.

Період роботи позивача з 2000 року по 2003 рік згідно довідки № 125 від 30 квітня 2021 року не зараховано до пільгового (спеціального) стажу, оскільки в цій довідці не вказано посаду позивача та характер виконуваних ним робіт.

Період роботи позивача з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року не зараховано до пільгового (спеціального) стажу, оскільки відсутні дані ОК-5 в індивідуальних відомостях про нарахування та сплату внесків в системі персоніфікованого обліку за цей період.

Таким чином, відповідач-2 уважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області своїм рішенням від 16 червня 2021 року № 31 правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ураховуючи вищевикладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

На спростування доводів відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву, позивач подав відповіді на відзиви, в яких додатково вказує про те, що територіальний орган Пенсійного фонду України не повідомив його про необхідність подання додаткових документів для призначення пенсії відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), що свідчить про неналежний розгляд заяви.

Щодо неврахування відповідачем-2 періодів роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року звальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року звальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу; з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року звальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП», позивач зазначає, що вищевказані періоди його роботи підтверджені записами у трудовій книжці, яку він подав при призначенні пенсії. Зауважує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідній роботі, а не правильність записів у трудовій книжці, тощо.

Позивач наголошує, що записи у його трудовій книжці містять повну інформацію щодо займаних посад та установ, а отже факт його зайнятості на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, є таким, що підтверджений належними та допустимими доказами.

Крім того, пенсійний орган всупереч вимогам законодавства не врахував період роботи позивача з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» несе підприємство-страхувальник.

Відповідач-1 подав заперечення на відповідь на відзив, в яких додатково вказує, що відповідно до пункту 2.23 Порядку 22-1 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналі. Тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження військової служби на підставі копії військового квитка.

Відповідач-1 зауважує, що подання уточнюючої довідки, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637, не є формальною вимогою як зазначає позивач, а є підтверджуючим документом щодо пільгового (спеціального) стажу роботи при визначенні права особи на пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 25 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 08 квітня 2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до участі у справі як другого відповідача.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проходив дійсну військову службу з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 та довідкою Самбірського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 22 від 09 червня 2021 року.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01 вересня 1987 року позивач з 01 вересня 1987 року до дня звернення за призначенням пенсії працював на таких підприємствах та посадах:

- 01 вересня 1987 року позивач прийнятий в автоколону слюсарем по ремонту паливної апаратури дизельних двигунів у Славський лісгоспзаг. (наказ № 210-к від 16 вересня 1987 року);

- 10 грудня 1989 року позивач переведений обрубщиком сучків Тухлянського лісництва (наказ № 173-к від 11 грудня 1989 року);

- 21 грудня 1990 року позивач переведений вальщиком лісу в лісопункт (наказ № 132-к від 21 грудня 1990 року;

- 01 січня 1992 року позивач у зв`язку з реорганізацією Славського ЛГЗ переведений на роботу в Тухлянське лісопромислове підприємство (наказ № 1-к від 02 січня 1992 року;

- 01 січня 1992 року позивач прийнятий на роботу в порядку переведення вальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП (наказ № 1-к від 02 січня 1992 року;

- 03 травня 1994 року позивач у зв`язку з реорганізацією Тухлянського ЛПП переведений на роботу в Славський держлісгосп (наказ № 49-к від 03 травня 1994 року);

- 03 травня 1994 року прийнятий в порядку переведення з Тухлянського ЛПП вальщиком лісопункту (наказ № 40-к від 20 травня 1994 року);

- 26 січня 1995 року позивач звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 7-к від 23 січня 1995 року);

- 03 березня 1995 року позивач прийнятий на роботу в Сколівський міжгосподарський лісгосп на посаду вальщика Тухлянського лісництва (наказ № 19 від 03 березня 1995 року);

- 24 вересня 1996 року позивач звільнений з посади вальщика Тухлянського лісництва за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 73 від 24 вересня 1996 року);

- 18 листопада 1996 року позивач прийнятий на роботу вальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП» (наказ № 104-к від 18 листопада 1996 року);

- 06 липня 2000 року позивач звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 33-к від 06 липня 2000 року);

- 06 липня 2000 року позивач прийнятий на роботу в Славський держлісгосп вальщиком лісу Тухлянського лісництва (наказ № 55-к від 04 липня 2000 року);

- 22 січня 2001 року позивач звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 11-к від 22 січня 2001 року);

- 15 березня 2007 року позивач прийнятий на роботу у ПП ОСОБА_2 вальщиком лісу на підставі трудової угоди № 1249 від 15 березня 2007 року;

- 10 вересня 2008 року позивач звільнений з роботи з посади вальщика лісу за статтею 38 КЗпП України (трудова угода № 1249 від 15 березня 2007 року, знято з реєстрації 10 вересня 2008 року);

- 15 вересня 2008 року позивач прийнятий на роботу в Державне підприємство «Славське лісове господарство» на посаду лісоруба Тухлянського лісництва (наказ № 169-к від 12 вересня 2008 року);

- 07 червня 2021 року позивач звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України (наказ № 80-к від 07 червня 2021 року).

09 червня 2021 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян № 4 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16 червня 2021 року № 31, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Уважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16 червня 2021 року № 31 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стосовно клопотання відповідача-1, яке зазначене у відзиві на позовну заяву, про розгляд цієї справи за участю сторін суд зазначає таке.

Відповідно до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Разом з тим відповідно до пункту другого частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Предметом оскарження у цій справі є рішення відповідача-2 про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», отже, ця адміністративна справа з урахуванням вимог статті 263 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За таких обставин, зважаючи на предмет позову, характер спірних правовідносин, а також, враховуючи приписи пункту першого частини шостої статті 262 КАС України, суд доходить висновку про відсутність підстав для розгляду цієї справи з повідомленням сторін.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності з 11 жовтня 2017 року, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено, зокрема, пунктом 2-1 такого змісту:

«Особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України».

В той же час пунктом «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції, яка діяла до внесення змін Законом України 02 березня 2015 року 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019) визначено, що право на пенсію за вислугу років мають: робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Таким чином, за особами, які на день набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11 жовтня 2017 року) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», збережено право на призначення за їх зверненням пенсії за вислугу років з дотриманням при цьому умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У свою чергу необхідними умовами для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є: досягнення віку 55 років для чоловіків; наявність загального стажу роботи не менше 25 років, з яких не менше 12 років 6 місяців пільгового (спеціального) стажу роботи, котрий відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV зараховується по 11 жовтня 2017 року.

Суд встановив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16 червня 2021 року № 31, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Підстави для відмови, зазначені в рішенні, наступні:

«Страховий стаж особи становить 30 років 05 місяців 18 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період проходження військової служби з 29.06.1985 р. по 15.05.1987 р. згідно довідки № 22 від 09.06.2021 р., оскільки військовий квиток не може бути підставою видачі.

Пільговий стаж особи становить 11 років 16 дні (пільговий стаж зараховано по 10.10.2017 р.)

До пільгового стажу не зараховано:

періоди сезонних робіт у Тухлянському лісництві згідно довідки № 125 від 30.04.2021 р. з 2002 р. по 2003 р., оскільки в даній довідці не вказано посаду заявника та характер виконуваних робіт.

період з 06.07.2000 р. по 22.01.2001 р., оскільки відсутні дані ОК-5 в індивідуальних відомостях про нарахування та сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку, виданих на ім`я заявника за даний період.

Висновок: відмовити в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу».

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню відповідача-2 суд враховує наступне.

Щодо незарахування позивачу оскаржуваним рішенням до страхового стажу періоду проходження військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року суд відзначає таке.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-IV (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію визначалися Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також військова служба (пункт «в» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Отже, в силу вимог абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV та пункту «в» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військова служба підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Згідно оскаржуваного рішення відповідач-2 не зарахував позивачу до страхового стажу період проходження військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року на підставі довідки № 22 від 09 червня 2021 року, «оскільки військовий квиток не може бути підставою видачі».

Зі змісту наявної у матеріалах справи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01 вересня 1987 року вбачається, що у ній відсутні записи про проходження позивачем військової служби.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до пункту 1 цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 6 Порядку № 637 визначено, що для підтвердження військової служби приймаються, зокрема, військові квитки, довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідачі у справі не заперечують, що разом із заявою про призначення пенсії позивач подав довідку Самбірського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 22 від 09 червня 2021 року згідно з якою він проходив дійсну військову службу з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року.

Таким чином, у силу вимог пункту 6 Порядку № 637 факт проходження позивачем військової служби в період з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року був належним чином підтверджений при зверненні за призначенням пенсії довідкою відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому відповідач-2 не мав жодних правових підстав для незарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Покликання відповідача-1 на те, що до заяви про призначення пенсії позивач не долучив військовий квиток, який зазначений підставою для видачі довідки № 22 від 09 червня 2021 року, суд оцінює критично, адже відповідно до вимог пункту 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби приймаються як військові квитки, так і довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. При цьому жодних переваг одного з цих документів перед іншим Порядок № 637 не надає.

Твердження відповідача-1 про те, що відповідно до пункту 2.23 Порядку № 22-1 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналі суд відхиляє з огляду на те, що відповідачами у справі не доведено, що довідка Самбірського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 22 від 09 червня 2021 року була подана позивачем не в оригіналі.

Крім того, відповідно до абзацу четвертого пункту 1.9 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис.

У спірному випадку якщо відповідач-1 уважав, що позивачем при зверненні за призначенням пенсії не було подано всі необхідні документи, він мав обов`язок у силу вимог абзацу четвертого пункту 1.9 Порядку № 22-1 письмово попередити позивача про те, які документи йому належить подати додатково, про що зробити відповідний запис на заяві.

Однак заява позивача від 09 червня 2021 року такого запису не містить, що безумовно свідчить про те, що пенсійний орган погодився з тим, що позивач подав усі ті документи, наявність яких є необхідною для того, щоб питання призначення пенсії могло бути розглянутим.

За таких обставин суд доходить висновку, що оскаржуваним рішенням відповідач-2 протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу період проходження ним військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року.

Щодо незарахування позивачу оскаржуваним рішенням до пільгового (спеціального) стажу періодів сезонних робіт у Тухлянському лісництві згідно довідки № 125 від 30 квітня 2021 року з 2002 року по 2003 рік суд відзначає таке.

Зі змісту наявної у матеріалах справи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01 вересня 1987 року вбачається, що у ній відсутні записи про роботу позивача у Тухлянському лісництві за період з 2002 року по 2003 рік.

Як уже було зазначено вище відповідно до вимог Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (абзац перший пункту 3 Порядку № 637).

Суд встановив, що разом із заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач надав пенсійному органу довідку Славського ДЛГП «Галсільліс» № 125 від 30 квітня 2021 року відповідно до якої позивач дійсно працював сезонним працівником у Тухлянському лісництві:

2002 рік:

- з 01.10.2002 по 30.10.2002 (наказ № 85А від 01.10.2002);

- з 01.11.2002 по 30.11.2002 (наказ № 91 від 01.11.2002);

- з 02.12.2002 по 31.12.2002 (наказ № 102 від 02.12.2002).

2003 рік:

- з 03.02.2003 по 25.02.2003 (наказ № 15 від 01.02.2003);

- з 03.03.2003 по 31.03.2003 (наказ № 19 від 03.03.2003);

- з 01.04.2003 по 30.04.2003 (наказ № 30 від 01.04.2003);

- з 01.05.2003 по 31.05.2003 (наказ № 36а від 01.05.2003);

- з 02.06.2003 (наказ № 49 від 02.06.2003) по 30.06.2003 (наказ № 54 від 30.06.2003);

- з 01.07.2003 (наказ № 55 від 01.07.2003) по 31.07.2003 (наказ № 65 від 31.07.2003);

- з 01.08.2003 (наказ № 67 від 01.08.2003) по 31.08.2003 (наказ № 71 від 31.08.2003);

- з 01.10.2003 (наказ № 84 від 01.10.2003) по 31.10.2003 (наказ № 92 від 31.10.2003);

- з 01.11.2003 по 31.12.2003 (наказ № 93 від 01.11.2003).

У той же час суд наголошує, що оскаржуваним рішенням відповідач-2 не зарахував позивачу періоди сезонних робіт у Тухлянському лісництві згідно довідки № 125 від 30 квітня 2021 року з 2002 року по 2003 рік саме до пільгового (спеціального) стажу.

Підставою ж для такого незарахування є те, що у довідці № 125 від 30 квітня 2021 року, виданій Славським ДЛГП «Галсільліс», не вказано посаду позивача та характер виконуваних ним робіт.

З цього приводу суд відзначає, що за змістом пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до цього Списку право на пенсію за вислугу років мають:

а) робітники: здимщики-збирачі; звалювальники лісу; водії автомобілів з вивезення лісу; лебідники на трелюванні лісу; лісоруби; машиністи-кранівники, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах; машиністи з`єднувальних (сортувальних) машин; машиністи трелювальних машин; навальники-звальники лісоматеріалів, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах; обрубувачі сучків; розкряжувальники; слюсарі з ремонту лісозаготівельного устаткування, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах; сортувальники деревини на воді; з`єднувачі плотів; трактористи з підготовки лісосік, трелювання та вивезення лісу; трелювальники; формувальники плотів; чокерівники; штабелювальники деревини, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах;

б) спеціалісти: майстри, старші майстри, зайняті на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

Наведений у згаданому Списку перелік професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, є вичерпним, а отже, всі інші робітники (спеціалісти) посади та характер виконуваних робіт яких не вказаний у цьому Списку не набувають права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тому пільговий (спеціальний) стаж особи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути належним чином підтверджений.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як встановлено судом вище у трудовій книжці позивача відсутні записи про роботу у Тухлянському лісництві за період з 2002 року по 2003 рік, а тому позивач відповідно до вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 надав пенсійному органу довідку № 125 від 30 квітня 2021 року, видану Славським ДЛГП «Галсільліс», з якої убачається, що в період з 2002 року по 2003 рік він працював сезонним працівником у Тухлянському лісництві.

Однак вказана довідка не містить відомостей про посаду позивача та характер виконуваних ним за вищезгаданий період робіт, а тому не може підтверджувати його пільговий (спеціальний) стаж.

Уточнюючої довідки підприємства, установи, організації, передбаченої пунктом 20 Порядку № 637, позивач пенсійному органу не надав.

За таких обставин суд доходить висновку, що оскільки ні трудова книжка позивача, ні довідка № 125 від 30 квітня 2021 року, видана Славським ДЛГП «Галсільліс», не підтверджують пільговий (спеціальний) стаж роботи позивача у Тухлянському лісництві за період з 2002 року по 2003 рік, то оскаржуваним рішенням відповідач-2 правомірно не зарахував позивачу вказаний період його роботи до пільгового (спеціального) стажу.

Щодо незарахування позивачу оскаржуваним рішенням до пільгового (спеціального) стажу періоду з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року суд враховує таке.

У період з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року позивач працював у Славському держлісгоспі вальщиком лісу Тухлянського лісництва, що підтверджується записами у його трудовій книжці, однак вказаний період роботи оскаржуваним рішенням відповідач-2 не зарахував позивачу до пільгового (спеціального) стажу, «оскільки відсутні дані ОК-5 в індивідуальних відомостях про нарахування та сплату страхових внесків в системі персоніфікованого обліку, виданих на ім`я заявника за даний період».

Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення відповідача-2 у цій частині суд відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року (справа № 208/6680/16-а), від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), від 30 вересня 2019 року (справа № 316/1392/16-а), від 27 травня 2021 року (справа № 343/659/17) від 30 грудня 2021 року (справа № 348/1249/17), згідно з якою за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Суд також наголошує, що обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків покладений на підприємство. Таким чином, право на зарахування періоду роботи особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті страхових внесків.

Однак внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи у Славському держлісгоспі за період з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року, що є недопустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Відтак відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період роботи позивача у Славському держлісгоспі за період з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування указаного періоду до пільгового (спеціального) стажу.

За таких обставин суд доходить висновку, що оскаржуваним рішенням відповідач-2 протиправно не зарахував позивачу період його роботи з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року у Славському держлісгоспі до пільгового (спеціального) стажу.

Також суд зазначає, що листом від 28 вересня 2021 року № 1300-5903-8/85602 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило представницю позивача на її адвокатський запит про те, що «для розрахунку права на призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було враховано 11 років 16 днів: періоди роботи в ДП «Славське лісове господарство» з 10.12.1989 по 21.12.1990, з 22.12.1990 по 01.01.1992, з 03.05.1994 по 26.01.1995, з 15.09.2008 по 10.10.2017».

Разом з тим у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зазначає, що періоди роботи позивача з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року вальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року вальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу, з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року вальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП» зараховані до його загального (страхового) стажу, однак не зараховані до пільгового (спеціального) стажу у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, а саме уточнюючих довідок відповідно до пункту 20 Порядку № 637.

Втім, оскаржуване рішення відповідача-2 від 16 червня 2021 року № 31 не містить жодних мотивів з приводу незарахування позивачу до пільгового (спеціального) стажу періодів його роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року вальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року вальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу та з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року, про які зазначає відповідач-1 у відзиві на позовну заяву.

Наведене дає суду підстави дійти висновку, що відповідач-2 фактично оминув вирішення питання щодо зарахування вказаних вище періодів роботи позивача до пільгового (спеціального) стажу, що свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення, позаяк таке прийняте суб`єктом владних повноважень без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

При цьому суд позбавлений можливості надати правову оцінку доводам відповідача-1, які викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що періоди роботи позивача з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року звальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року звальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу, з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року вальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП» не зараховані до пільгового (спеціального) стажу у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів, а саме уточнюючих довідок відповідно до пункту 20 Порядку № 637, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач-2 як уповноважений на те орган питання щодо зарахування цих періодів до пільгового (спеціального) стажу роботи позивача не вирішував.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача-2 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із незарахуванням до страхового стажу періоду проходження військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року, незарахуванням до пільгового (спеціального) стажу періоду роботи з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року у Славському держлісгоспі, а також невирішенням питання щодо зарахування до пільгового (спеціального) стажу періодів роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року вальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року вальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу, з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року вальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП» є протиправним, а тому з цих підстав його належить скасувати.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржуване рішення відповідача-2 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не відповідає критеріям, які визначені у пунктах першому, третьому, п`ятому, шостому частини другої статті 2 КАС України.

Тому позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування цього рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року; з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року; з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року; з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року та призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення за призначенням пенсії, а саме з 09 червня 2021 року суд зазначає таке.

У процесі розгляду справи суд встановив, що відповідач-2 протиправно не зарахував позивачу до пільгового (спеціального) стажу період його роботи з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року у Славському держлісгоспі.

З цієї підстави, зокрема, суд визнав протиправним та скасував рішення відповідача-2 від 16 червня 2021 року № 31 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За таких обставин суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати позивачу період його роботи з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року у Славському держлісгоспі до пільгового (спеціального) стажу.

В той же час у змісті позовних вимог позивач не просить суд зобов`язати пенсійний орган зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року, хоча у позовній заяві вказує про порушення пенсійним органом своїх прав у цій частині та наводить докази на їх підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача суд на підставі частини першої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, зобов`язавши відповідача-2 зарахувати позивачу до страхового стажу період проходження військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року.

Позовна вимога позивача в частині зобов`язання пенсійного органу зарахувати до стажу роботи для призначення пенсії за вислугу років періоди його роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року; з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року; з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року задоволенню не підлягає, оскільки як уже було зазначено вище при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач-2 як уповноважений на те орган питання щодо зарахування цих періодів до пільгового (спеціального) стажу роботи позивача не вирішував.

Натомість завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

За таких обставин прийняття судом рішення про зобов`язання пенсійного органу зарахувати вказані вище періоди до пільгового (спеціального) стажу роботи позивача до моменту вирішення цього питання пенсійним органом у рішенні про призначення (відмову у призначенні пенсії) буде передчасним.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

При цьому суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Оскільки у рішенні від 16 червня 2021 року № 31 відповідач-2 протиправно не зарахував позивачу до страхового стажу період проходження військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року, не зарахував до пільгового (спеціального) стажу період роботи з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року у Славському держлісгоспі, а також не вирішував питання щодо зарахування до пільгового (спеціального) стажу періодів роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року вальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року вальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу, з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року вальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП», то суд уважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у такому випадку буде зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за вислугу років від 09 червня 2021 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому відповідач-2 під час повторного розгляду заяви позивача від 09 червня 2021 року повинен обов`язково вирішити питання щодо зарахування позивачу до пільгового (спеціального) стажу періодів його роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року вальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року вальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу та з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року вальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП».

У той же час підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до вчинення будь-яких дій для відновлення порушених прав позивача відсутні, оскільки рішення про відмову у зарахуванні до страхового та пільгового (спеціального) стажу періодів проходження військової служби та роботи відповідно, а відтак й у призначенні пенсії за вислугу років вказаний пенсійний орган не приймав та жодної правової оцінки цим обставинам не надавав.

Рішення про відмову у зарахуванні періодів проходження військової служби та роботи до страхового та пільгового (спеціального) стажу, а відтак й у призначенні пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а відтак саме його належить зобов`язати вчинити відповідні дії, необхідні для відновлення порушеного права позивача.

Тому з огляду на вищенаведене позовну вимогу у цій частині належить задовольнити частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 951,60 грн.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 908,00 грн.

Надмірно сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 43,60 грн може бути повернута йому за ухвалою суду за його клопотанням відповідно до пункту першого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028) задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16 червня 2021 року № 31 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження військової служби з 29 червня 1985 року по 15 травня 1987 року та до пільгового (спеціального) стажу період роботи з 06 липня 2000 року по 22 січня 2001 року у Славському держлісгоспі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за вислугу років від 09 червня 2021 року щодо зарахування до пільгового (спеціального) стажу періодів роботи з 01 січня 1992 року по 03 травня 1994 року вальщиком лісу лісопункту Тухлянського ЛПП, з 03 березня 1995 року по 24 вересня 1996 року вальщиком лісу Тухлянського лісництва Сколівського міжгосподарського лісгоспу, з 18 листопада 1996 року по 06 липня 2000 року вальщиком лісу лісозаготівельної бригади ВАТ «Тухлянське ЛПП», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 908,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.