Справа № 120/19773/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 квітня 2022 р. Справа № 120/19773/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу

УСТАНОВИВ

30.12.2021 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного Управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач).

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу № Ф-122328-52У від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн, від 19.02.2019 на суму 2457,18 грн., від 15.08.2019 на суму 5508,36 грн., від 08.11.2019 на суму 2754,18 грн., від 10.02.2020 на суму 2754,18 грн., від 12.11.2020 на суму 6295,30 грн. та від 04.02.2021 на суму 2200,00 грн.

Позивач зіслався на те, що у період, за який йому фіскальними органами було нараховано єдиний соціальний внесок, він був зареєстрованим фізичною особою - підприємцем, однак діяльності не здійснював та доходів від підприємництва не отримував. Просить врахувати, що в період нарахування недоїмки працював на умовах трудового договору, отримував заробітну плату з якої його роботодавцями належним чином відраховувались податки і збори, в тому числі єдиний внесок, що виключає підстави для нарахування та сплати єдиного внеску.

Тому, вважаючи вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом з метою їх скасування.

Ухвалою від 10.01.2022 позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви.

31.01.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, вказаних в ухвалі від 10.01.2022.

Ухвалою від 07.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачеві 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою позивачу запропоновано надати до суду додаткову інформацію.

23.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ДПС у Вінницькій області у статусі фізичної особи - підприємця, що знаходиться на загальній системі оподаткування з 14.09.2001 по теперішній час.

Зауважив, що фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у розмірі 22% бази нарахування, визначеної ст. 7 Закону № 2464, в термін, встановлений абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 для зазначених категорій платників.

Відповідач також вказав, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 нараховано єдиний соціального внесок:

- 8448,00 грн. - за 2017, термін сплати 09.02.2018,

- 2457,18 грн. - за 1 квартал 2018, термін сплати 19.04.2018,

- 2457,18 грн. - за 2 квартал 2018, термін сплати 19.07.2018,

- 2457,18 грн. - за 3 квартал 2018, термін сплати 19.10.2018,

- 2457,18 грн. - за 4 квартал 2018, термін сплати 21.01.2019,

- 2754,18 грн. - за 1 квартал 2019, термін сплати 19.04.2019,

- 2754,18 грн. - за 2 квартал 2019, термін сплати 19.07.2019,

- 2754,18 грн. - за 3 квартал 2019, термін сплати 21.10.2019,

- 2754,18 грн. - за 4 квартал 2019, термін сплати 20.01.2020,

- 2078,12 грн. - за 1 квартал 2020, термін сплати 21.04.2020,

- 1039,06 грн. - за 2 квартал 2020, термін сплати 20.07.2020,

- 3178,12 грн. - за 3 квартал 2020, термін сплати 19.10.2020,

- 2200,00 грн. - за 4 квартал 2020, термін сплати 19.01.2021.

Таким чином, станом на 17.02.2022 борг по ІКП 71040000 становить 37788,74 грн. за період з 01.01.2017 по 31.12.2020.

Згідно п. 3 Розділу VI Інструкції № 449 фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку з сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

На переконання відповідача, наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Із наведених підстав відповідач вважає, що спірні вимоги є правомірними та скасуванню не підлягають.

28.03.2022 від представника позивача на адресу суду надійшла інформація у формі довідок про працевлаштування на підприємствах, установах, організаціях та сплату роботодавцями ЄСВ за позивача, за період протягом якого Головним управлінням ДПС у Вінницькій області було нараховано єдиний внесок згідно спірних вимог про сплату боргу.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заяви по суті справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З вересня 2001 ОСОБА_1 зареєстрований у статусі фізичної особи-підприємця.

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI, 17.11.2020 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-122328-52У від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн, від 19.02.2019 на суму 2457,18 грн., від 15.08.2019 на суму 5508,36 грн., від 08.11.2019 на суму 2754,18 грн., від 10.02.2020 на суму 2754,18 грн., від 12.11.2020 на суму 6295,30 грн. та від 04.02.2021 на суму 2200,00 грн.

Недоїмка обчислена наростаючим підсумком за період із 2017 по 2020 роки.

Вважаючи, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску з поміж інших категорій суб`єктів є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Посилаючись на зазначену норму, відповідач вважає, що незалежно від здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності позивач повинен сплачувати єдиний внесок у розмірі встановленому Законом.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Суд зауважує, що мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

В силу вимог статті 4 Закону № 2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

Проте, слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником. У свою чергу, державна реєстрація фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності є формою самостійного забезпечення працею, а тому відповідна особа одночасно є і застрахованою особою і страхувальником.

В силу вимог Закону №2464-VI, за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом, оскаржені вимоги про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-122328-52У від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн, від 19.02.2019 на суму 2457,18 грн., від 15.08.2019 на суму 5508,36 грн., від 08.11.2019 на суму 2754,18 грн., від 10.02.2020 на суму 2754,18 грн., від 12.11.2020 на суму 6295,30 грн. та від 04.02.2021 на суму 2200,00 грн. сформовано за періоди 2017-2020 років.

Разом з тим у період з 2017 по 2020 роки позивач, хоча і був зареєстрованим у статусі фізичної особи - підприємця, однак при цьому працював за трудовим договором як найманий працівник та вважався застрахованою особою. Зокрема судом встановлено факти роботи позивача:

у період з 13.08.2012 по 30.06.2019 на посаді водія, що підтверджується довідкою про доходи від 01.08.2021 № СА 000000142, виданою ТОВ "Союз-Авто";

у період з 10.10.2019 по 05.02.2020 займав 1,0 ставку посади соціального працівника, що підтверджується довідкою про доходи від 01.03.2022, виданою Комунальним закладом Жмеринської міської ради "Центр надання соціальних послуг".

Із досліджених судом довідок про доходи позивача (як найманого працівника) встановлено, що протягом спірного періоду обов`язок із нарахування та сплати щодо нього єдиного внеску виконували роботодавці. Разом з тим, ця обставина підтверджується витягами з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкого соціального страхування.

В такому випадку позивач саме як найманий працівник вважався застрахованою особою у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому відповідачем не подано до суду доказів здійснення позивачем у період із 2017 по 2020 роки підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Попри те, за вказаний період йому, як фізичній особі-підприємцю, оскаржуваними вимогами нараховано до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах №440/2149/19 від 04 грудня 2019 року та №142/252/19 від 07 липня 2021 року, №320/2655/20 від 22 липня 2021 року.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, та у зв`язку з нарахуванням та сплатою роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем.

Суд зауважує, що сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою - підприємцем не призведе до покращення його становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі він не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку.

Натомість покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем та фактично подвійним обкладенням ЄСВ.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-122328-52У від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн, від 19.02.2019 на суму 2457,18 грн., від 15.08.2019 на суму 5508,36 грн., від 08.11.2019 на суму 2754,18 грн., від 10.02.2020 на суму 2754,18 грн., від 12.11.2020 на суму 6295,30 грн. та від 04.02.2021 на суму 2200,00 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні адміністративного позову, в користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при зверненні до суду судовий збір.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийняті Головним управлінням ДПС у Вінницькій області № Ф-122328-52У від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн, від 19.02.2019 на суму 2457,18 грн., від 15.08.2019 на суму 5508,36 грн., від 08.11.2019 на суму 2754,18 грн., від 10.02.2020 на суму 2754,18 грн., від 12.11.2020 на суму 6295,30 грн. та від 04.02.2021 на суму 2200,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 - с. Слобода Межирівська, Жмеринський район, Вінницька область, 23123, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович