Справа № 140/1353/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/1353/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Запорізькій області від 19 січня 2022 року №56 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком період роботи з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари» та призначити пенсію за віком (а.с.27-29).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 11 січня 2022 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, однак 29 січня 2022 року отримала рішення від 19 січня 2022 року №56 про відмову у призначенні пенсії. У своєму рішенні відповідач 2 вказав, що її страховий стаж становить 23 роки 8 місяців 23 дні, що не є достатнім для призначення пенсії за віком; за даними трудової книжки не зараховано до страхового стажу період роботи з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року (3 роки 6 місяців 18 днів), оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи.

З рішенням про відмову у призначенні пенсії позивач не погоджується та вважає, що оскільки трудова книжка містить записи про період роботи у магазині №21 «Продовольчі товари», які виконано без перекреслень, виправлень, в хронологічному порядку та які завірені печаткою роботодавця, то такий період роботи має бути зарахований до страхового стажу. У свою чергу певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи до страхового стажу та позбавлення конституційного права особи на соціальний захист при вирішенні питання про призначення пенсії.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 позовні вимоги заперечив (а.с.36-40). В обґрунтування цієї позиції вказав, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та сканування копій документів така заява з урахуванням принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Запорізькій області, рішенням якого від 19 січня 2022 року №56 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Умовою призначення пенсії згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність страхового стажу 28 років, тоді як страховий стаж позивача становить 23 роки 8 місяців 23 дні. За результатами розгляду документів до страхового стажу правомірно не зараховано період роботи позивача з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари», оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи, що не відповідає приписам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58.

З наведених підстав відповідач 1 просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач 2 - ГУ ПФУ в Запорізькій області - відзив на позовну заяву не подав.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення віку 60 років, ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Запорізькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 січня 2022 року, рішенням якого від 19 січня 2022 року №56 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком (а.с.17). Рішення мотивоване тим, що відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 28 років; страховий стаж заявника - 23 роки 8 місяців 23 дні. За даними трудової книжки не зараховано період з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари» з тих підстав, що запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи.

Вважаючи протиправним зазначене рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася за захистом порушених прав із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Спірні правовідносини між сторонами врегульовані нормами Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (частина четверта статті 26 Закону №1058-IV).

Отже, норми Закону №1058-IV однією з умов для призначення пенсії за віком визначають наявність відповідного страхового стажу.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку №637.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (абзац другий пункту 1, пункти 2, 3 Порядку №637).

Згідно з частинами першою, третьою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів тощо. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини у справі виникли у зв`язку із незарахуванням органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари» згідно із записами у її трудовій книжці, оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи.

Суд зазначає, що на момент внесення записів за період з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412), пунктом 2.3 глави 2 якої передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).

Зазначена Інструкція не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110; далі - Інструкція №58).

Поряд з тим пункт 2.4 глави 2 Інструкції №58 містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 4.1 глави 4 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач з 01 жовтня 1992 року прийнята у магазин №21 «Продовольчі товари» продавцем 1 категорії по переводу з ТВП (запис №10), а з 18 квітня 1996 року звільнена з магазину по переводу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріон Вест» (запис №11) (а.с.9-14).

Також запис №9 трудової книжки свідчить, що ОСОБА_1 була звільнена з Торгово-виробничого підприємства «Волинянка» (ТВП) у зв`язку із реорганізацією по переводу в підприємство зі статусом юридичної особи магазин №21 «Продовольчі товари». У свою чергу запис №12 підтверджує, що позивач прийнята продавцем 2 категорії по переводу з магазину №21 «Продовольчі товари».

Отже, записи трудової книжки вчинені в хронологічному порядку та вони узгоджуються між собою - попереднє та наступне місце роботи позивача додатково вказують на її роботу у спірний період у магазині №21 «Продовольчі товари».

Спірні записи містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач та відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачами суду не надано.

Суд відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

На думку суду, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а тому відсутність підпису уповноваженої особи на записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а сформовано висновки, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення її трудової книжки на позивача.

Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.

У свою чергу суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду добросовісно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що період роботи позивача з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари» повинен бути зарахований до страхового стажу позивача, оскільки відсутність підпису відповідальної особи, що засвідчує запис про звільнення, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача. При цьому запис про звільнення завірений печаткою підприємства і узгоджується з попереднім та наступним записами про роботу ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що період роботи з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари» ГУ ПФУ в Запорізькій області безпідставно не був включений до страхового стажу позивача, що призвело до помилкових висновків при прийнятті спірного рішення.

Оскільки мотиви прийняття ГУ ПФУ у Запорізькій області рішення від 19 січня 2022 року №56, зокрема, в частині незарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари» є помилковими, не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, то таке рішення слід скасувати як протиправне.

При вирішенні спору в частині позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що умовами призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року є досягнення особою віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 28 років.

Станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком та на дату досягнення нею віку 60 років безспірний страховий стаж становить 23 роки 8 місяців 23 дні, а тому навіть з урахуванням спірного періоду роботи з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року (3 роки 6 місяців 18 днів) страховий стаж позивача становить менше 28 років, тобто умова для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV не виконується.

Також суд звертає увагу, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань. При цьому суд не обраховує дійсний загальний стаж позивача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду частиною другою статті 9, статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 19 січня 2022 року №56 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області, до якого ОСОБА_1 звернулася із відповідною заявою, повторно розглянути заяву від 11 січня 2022 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари». В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджуються квитанцією від 31 січня 2022 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.6, 45).

Доказів про понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у сумі 496,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішення якого у зв`язку із необґрунтованими висновками про відмову позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду суд скасовує.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158Б, ідентифікаційний код юридичної особи 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 19 січня 2022 року №56.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 січня 2022 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01 жовтня 1992 року по 18 квітня 1996 року у магазині №21 «Продовольчі товари».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк