Справа № 420/19344/21
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо не виплати ОСОБА_1 в день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 календарних рокiв служби; стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у сумі 41481,45 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що отримання одноразової грошової допомоги при звільненні працівниками ДКВС України є реалізацією державою міри соціального захисту, яка ніяким чином не може бути звужена. Така соціальна міра захисту є не тільки конституційної гарантією, ай складовою правового статусу таких осіб, з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного статусу. Наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 11.06.2021року №66/ос позивача звільнено відповідно до пункту 2 (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», з наявністю вислуги років 9 років 10 місяців 13 днів. Отже, позивач набула право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Однак, всупереч вказаного відповідач протиправно не здійснив виплату одноразової грошової допомоги за 9 календарних років служби, з підстав відсутності належного фінансування.

Відповідачем Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції надано до суду відзив (03.12.2021 року вхід. №67993/21), та наголошено на безпідставність позовних вимог, з огляду на те, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше» та відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/19344/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 21.12.2022 р. розгляд справи №420/19344/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги, здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 13.01.2022 р. о 12 год. 20 хв.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі №420/19344/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги, на тридцять днів.

Ухвалою суду від 21.02.2022 року закрито підготовче провадження по справі №420/19344/21. Призначено справу №420/19344/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги, до судового розгляду по суті.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.03.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги, - залишено без руху, відповідно до положень ч. 13 ст. 171 КАС.

Ухвалою суду від 01.04.2022 р., з урахуванням приписів ч. 14 ст. 171 КАС, продовжено розгляд справи № 420/19344/21 за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09.03.2021 року №40 О/С «Про особовий склад» звільнено відповідно до пункту 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 старшого інспектора чергового відділу оперативного чергування Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 09 березня 2021 року. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 09 (дев`ять) років 07 (сім) місяців 11 (одинадцять) днів, в пільговому обчисленні 12 (дванадцять) років 09 (дев`ять) місяців 24 (двадцять чотири) дні.

Відповідно до змісту витягу з наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 11.06.2021 року №66/о/с «Про внесення змін до наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09.03.2021 року №40 О/С «Про особовий склад» наказано внести до наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 09.03.2021 року №40 О/С «Про особовий склад» такі зміни: 1.підпукт 1.2 пункту 1 викласти в такій редакції: «Звільнити відповідно до пункту 2 (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 старшого інспектора чергового відділу оперативного чергування Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 11 червня 2021 року.

Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 09 (дев`ять) років 10 (десять) місяців 13 (тринадцять) днів, в пільговому обчисленні 13 (тринадцять) років 01 (один) місяць 27 (двадцять сім) дні.

Листом від 06.09.2021 року №4.2/2059 Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повідомлено, зокрема, що на теперішній час комісія з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції кошти для здійснення діяльності отримує за визначеними погребами, що направляються щомісячно до Міністерства юстиції України, одноразова грошова допомога за 09 повних років служби та компенсація за 08 (вісім) діб невикористаної щорічної відпустки (відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції «Про особовий склад» від 11 червня 2021 року №66/ОС) можуть бути виплачені у разі надходження додаткових коштів.

Вищеозначена позиція суб`єкта владних повноважень послугувала підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги, є обґрунтованими, отже підлягають задоволенню частково, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII.

Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

За приписами частини другої цієї ж статті до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 2 статті 15 цього Закону передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду правова норма частини другої статті 15 Законі №2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Також Верховний Суд наголошував, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Правова позиція щодо застосування приписів частини другої статті 15 Закону №2011-XII неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року № 380/2427/20 та ін.

Зокрема, судом встановлено, що на момент звільнення вислуга років позивача на військовій службі станом на 11 червня 2021 року склала: в календарному обчисленні - 09 (дев`ять) років 10 (десять) місяців 13 (тринадцять) днів, в пільговому обчисленні 13 (тринадцять) років 01 (один) місяць 27 (двадцять сім) дні.

Отже, суд констатує, що відповідно до правил частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач як такий що має вислугу більше 10 років набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно зі змістом Листа від 06.09.2021 року №4.2/2059 Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, зазначено, що на теперішній час комісія з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції кошти для здійснення діяльності отримує за визначеними погребами, що направляються щомісячно до Міністерства юстиції України, одноразова грошова допомога за 09 повних років служби та компенсація за 08 (вісім) діб невикористаної щорічної відпустки (відповідно до наказу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції «Про особовий склад» від 11 червня 2021 року №66/ОС) можуть бути виплачені у разі надходження додаткових коштів.

Отже, фактично, відповідачем визнається право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення при звільненні, та, з урахуванням наявних у суду матеріалів, у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачем.

При цьому, суд акцентує, що Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції не надано жодних належних та допустимих доказів відсутності фінансового ресурсу для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення при звільненні, а також не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, відсутність грошових коштів, тощо.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату відповідних надбавок, вносячи про це відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, вищеокреслена позиція відповідача є необґрунтованою, недоведеною та безпідставною.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено, та не надано.

При цьому, слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , та відповідно наявності підстав для їх задоволення, шляхом визнання протиправною бездіяльності Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо не виплати ОСОБА_1 в день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог щодо стягнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у сумі 41481,45 грн., - суд зазначає наступне.

Обов`язок щодо обрахунку розміру одноразової грошової допомоги покладається на відповідача та у спірних правовідносинах останній підлягає зобов`язанню здійснити такий обрахунок, та виплату на користь позивача нараховану одноразову грошову допомогу згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, заявляючи вимогу про стягнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у сумі 41481,45 грн., позивач жодним чином, та належними, допустимими доказами не обґрунтував вказаний розрахунок спірної суми допомоги.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд доходить висновку щодо наявності підстав для зобов`язання Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення одноразової грошової допомоги, - задовольнити частково.

2. Визнання протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо не виплати ОСОБА_1 в день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (, адреса місцезнаходження: 65017, м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.