Справа № 803/1149/18
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 квітня 2022 року

Київ

справа №803/1149/18

адміністративне провадження №К/9901/19731/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Хохуляка В.В., Васильєвої І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року (колегія суддів: Качмар В.Я., Большакова О.О., Затолочний В.С.) у справі №803/1149/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення пені, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, Підприємець) звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - відповідач 1, податковий орган, контролюючий орган), Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області (далі - відповідач 2, казначейська служба), в якому просив зобов`язати відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (далі - Реєстр заяв) необхідні дані щодо відшкодування сум податку на додану вартість (далі - ПДВ) за періоди листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року у загальному розмірі 3 753 558 грн; стягнути з Державного бюджету України пеню за порушення строків відшкодування ПДВ за вказані періоди у розмірі 3 588 462,49 грн.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що судовими рішеннями встановлено неправомірність зменшення контролюючим органом суми бюджетного відшкодування з ПДВ у загальному розмірі 3 753 558 грн. Бюджетне відшкодування до 1 квітня 2017 року здійснювалося за відповідними заявами, із складанням контролюючим органом висновку та наданням його до органу Державної казначейської служби України. З 1 квітня 2017 року підставами для отримання платником податків належної суми бюджетного відшкодування визначено відображення органом ДФС в Реєстрі заяв інформації про узгодження. На момент звернення з позовом до суду встановлено, що суми бюджетного відшкодування не були відображені контролюючим органом у жодному з реєстрів, та враховуючи те, що позивачу не було відшкодовано відповідні суми бюджетного відшкодування, він набув право на нарахування пені відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) за період з 1 січня 2011 року по 31 травня 2018 року в розмірі 3 588 462,49 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, зобов`язано податковий орган внести до Реєстру заяв необхідні дані щодо відшкодування на користь позивача сум ПДВ за листопад-грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року в загальному розмірі 3 753 558 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог обґрунтовано підтвердженням матеріалами справи права позивача на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 3 753 558 грн, яке можливо за умови внесення до Реєстру заяв необхідних даних щодо відшкодування на користь Підприємця вказаної суми ПДВ, що є підставою для задоволення вимог позивача в цій частині та зобов`язання контролюючого органу, який наділений відповідними повноваженнями, внести до Реєстру заяв необхідні дані щодо відшкодування на користь позивача сум ПДВ.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог Підприємця щодо стягнення пені за порушення строків відшкодування ПДВ, суд виходив з того, що судові рішення відносно сум бюджетного відшкодування за періоди листопад-грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року постановлені (прийняті) у період 2012-2014 років, натомість, позивачем проведено розрахунок пені починаючи з 1 листопада 2011 року без жодного обґрунтування причин початку обрахунку саме з вказаної дати, а відтак, суд дійшов висновку про безпідставність стягнення пені в розмірах, що обраховані позивачем.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою:

- у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання податковий орган внести до Реєстру заяв необхідні дані щодо відшкодування на користь позивача сум ПДВ відмовлено;

- позовну вимогу в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені за порушення строків відшкодування сум ПДВ по деклараціям за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року, за період з 2011 року по 21 червня 2015 року залишено без розгляду;

- зобов`язано контролюючий орган нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до пунктів 200.15, 200.23 статті 200 ПК України за період з 22 червня 2015 року по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання контролюючого органу внести до Реєстру заяв необхідні дані щодо відшкодування на користь Підприємця сум ПДВ, суд апеляційної інстанції виходив з того, що внесення інформації до Реєстру заяв необхідних даних для відшкодування сум ПДВ віднесено до повноважень Державної фіскальної служби України, проте враховуючи, що вказану позовну вимогу заявлено до неналежного відповідача, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо заміни неналежного відповідача на належного - Державну фіскальну службу України на стадії розгляду апеляційної скарги, то, відповідно, у задоволенні такої вимоги відмовлено.

Щодо залишення без розгляду позовної вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пеню за порушення строків відшкодування сум ПДВ за деклараціями за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року за період з 2011 року по 21 червня 2015 року, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення пені, яка нарахована та/або яка підлягала нарахуванню в період до 22 червня 2015 року є такою, що заявлена поза межами строку 1095 днів, а оскільки заява про поновлення строку звернення до суду позивачем надано не було, причини, які б могли бути визнані поважними позивачем також не зазначалось, наявні правові підстави для залишення вищезазначеної позовної вимоги без розгляду.

Стосовно задоволених вимог в частині зобов`язання контролюючого органу нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до пунктів 200.15, 200.23 статті 200 ПК України за період з 22 червня 2015 року по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі вимоги є обґрунтованими з огляду на те, що на суму бюджетної заборгованості з ПДВ (підтверджено судовими рішеннями в період 2012-2014 років), пеня відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України не нараховувалась та не виплачувалась за період з 22 червня 2015 року по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ. При цьому суд зазначив, що наявні у справі докази не містять належного розрахунку пені, що виключає можливість задоволення позову у спосіб визначений позивачем, - як стягнення конкретного розміру пені.

Постановою Верховного Суду від 6 жовтня 2020 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано в частині зобов`язання податкового органу нарахувати та виплатити позивачу пеню, відповідно до пунктів 200.15, 200.23 статті 200 ПК України за період з 22 червня 2015 року по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, зазначеного у деклараціях з ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Суд касаційної інстанції ухвалюючи постанову прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України мала бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань (протягом 1095 днів) та початок перебігу вказаного строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ (що є також датою початку строку для нарахування пені, оскільки вимоги щодо відшкодування пені нерозривно пов`язані із фактом існування заборгованості бюджету), і такою датою є наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 ПК України, який обраховується від дати фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову позивача + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних днів на відшкодування органами казначейства. Статусу бюджетної заборгованості невідшкодовані суми ПДВ набувають на наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 ПК України і саме з вказаної дати платник податків набуває право на нарахування пені та звернення до суду про її стягнення. Початок перебігу вказаного строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ, проте такої дати судами фактично не було встановлено.

В частині, в якій судом касаційної інстанції скасовано постанову суду апеляційної інстанції і направлено на новий розгляд до цього суду, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу пені, відповідно до пунктів 200.15, 200.23 статті 200 ПК України за період з 22 червня 2015 року по дату завершення 1095 днів від дня виникнення бюджетної заборгованості з ПДВ, зазначеного у деклараціях з податку на додану вартість за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року, скасовано та прийнято постанову, якою позовну заяву в цій частині залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду в зазначеній частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом до суду про стягнення пені на бюджетну заборгованість невідшкодованих сум ПДВ за листопад, грудень 2007 року, квітень-серпень 2008 року, вересень-грудень 2009 року, березень-червень 2010 року з пропуском 1095-денного строку встановлено пунктом 102.5 статті 102 ПК України та суд не ставить під сумнів встановлені у цій справі фактичні обставини справи, зокрема, щодо беззаперечного права позивача на отримання відповідних узгоджених сум бюджетного відшкодування ПДВ за спірні періоди.

Не погодившись із ухваленим у справі рішенням, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування положень пункту 102.5 статті 102, пунктів 200.15, 200.23 статті 200 ПК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі 822/553/17 та від 2 лютого 2021 року у справі №810/1506/17 та від 11 лютого 2021 року у справі №804/2352/17; відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 102.5 статті 102 ПК України у подібних правовідносинах; порушення норм процесуального права, безпідставно застосувавши приписи статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), наслідком чого стало залишення позовної заяви без розгляду, просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Зазначає про невраховування судом апеляційної інстанції правових позицій, викладених Верховним Судом у постанові від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17, відповідно до яких пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника ПДВ, визначений законодавством строк 1095 днів також свідчить на користь того, що ПК України надано можливість захистити своє права на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням державою ПДВ протягом цього строку та вказує на помилковість висновку судів, що позовні вимоги про стягнення пені за прострочення бюджетного відшкодування ПДВ можуть бути пред`явлені в межах строку, визначеного частиною 2 статті 99 КАС України.

Також, скаржник посилається на те, що в постанові від 2 лютого 2021 року у справі №810/1506/17 Верховний Суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення, але положення ПК України не забороняють звертатись з позовом про стягнення пені (як має місце у розглядуваному випадку) протягом строку до здійснення бюджетного відшкодування.

У постанові від 11 лютого 2021 у справі №804/2352/17 Верховний Суд звернув увагу, що положення пункту 200.23 статті 200 ПК України є імперативною нормою закону та інші норми ПК України не передбачають, що стягнення пені, нарахованої на суму наявної бюджетної заборгованості з ПДВ здійснюється лише після фактичного отримання платником податків суми такої заборгованості. За наслідками касаційного перегляду справи Верховним Судом спростовано доводи органу податкового контролю, що механізм розрахунку пені та її розмір пов`язаний із фактичним повним погашенням заборгованості.

Суди установили, що позивач є суб`єктом підприємницької діяльності, в межах здійснення якої протягом різних періодів часу у нього виникло від`ємне значення ПДВ, яке підлягало бюджетному відшкодуванню. В ході здійснення перевірки правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування з ПДВ, за результатами яких складено відповідні акти перевірки, податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення щодо зменшення сум бюджетного відшкодування з ПДВ.

За наслідками оскарження таких податкових повідомлень-рішень, вимоги позивача про їх скасування були задоволені. Так, зокрема:

- постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року у справі №2-а-19080/09/0370 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17 жовтня 2008 року №/3. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за листопад 2007 року на суму 201708 грн;

- постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року у справі №2а-2420/10/0370 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11 грудня 2009 року №/3. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за квітень 2008 року на суму 198 549 грн;

- постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року у справі №2а-19267/09/0370 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19 грудня 2008 року №/3. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за травень 2008 року на суму 265 256 грн;

- постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2012 року у справі №2а-19268/09/0370 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 19 грудня 2008 року №/3. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за червень 2008 року на суму 134 340 грн;

- постановою Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2014 року у справі №2а-1080/10/0370 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 2 квітня 2009 року №/3. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за серпень 2008 року на суму 139580 грн;

- постановою Волинського окружного адміністративного суду від 4 червня 2010 року у справі №2а-1235/10/0370 визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 9 квітня 2010 року №/3, №/3, від 15 квітня 2010 року №/3, №/3, від 17 травня 2010 року №1/2, від 16 лютого 2010 року №1/0, від 20 травня 2010 року №/2. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ в загальному розмірі 380704 грн, а саме: за вересень 2009 року на суму 5 670 грн, за жовтень 2009 року на суму 114 401 грн, за листопад 2009 року на суму 152 513 грн, за грудень 2009 року на суму 108120 грн;

- постановою Вищого адміністративного суду України від 11 червня 2014 року у справі №2а-3463/10/0370 визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення: від 19 листопада 2010 року №/3, №/3, №/3, №/3, №/2. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ в загальному розмірі 1 853 588 грн, а саме: за березень 2010 року на суму 752308 грн; за квітень 2010 року на суму 608657 грн; за травень 2010 року на суму 260702 грн; за червень 2010 року на суму 231921 грн;

- постановою Вищого адміністративного суду України від 12 лютого 2013 у справі №2а-14540/09/0370 визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22 лютого 2008 року №/0, №/0. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за листопад 2007 року на суму 126468 грн;

- постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2011 року у справі №2а-17847/09/0370 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 1 квітня 2008 року №/0. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за грудень 2007 року на суму 215208 грн;

- постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2012 року у справі №2а-19356/09/0370 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 22 січня 2009 №/3. Судом встановлено неправомірність рішення контролюючого органу щодо відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за липень 2008 року на суму 238157 грн.

Зазначеними судовими рішеннями в період 2012-2014 років встановлено неправомірність рішень контролюючого органу щодо відмови позивачу у бюджетному відшкодуванні та обґрунтованість декларування позивачем ПДВ на загальну суму 3753558 грн.

Несвоєчасне повернення сум бюджетного відшкодування з ПДВ обумовило звернення позивач до суду із цим позовом.

Спірним у цій справі є питання застосування строку для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України при зверненні до суду із позовною вимогою про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України та питання початку перебігу вказаного строку з урахуванням положень пункту 200.15 статті 200 ПК України.

Верховний Суд у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17, в якій досліджувалось питання строків звернення до суду із позовними вимогами про стягнення пені за прострочення бюджетного відшкодування з ПДВ, посилаючись на положення пункту 102.5 статті 102 ПК України та частини другої статті 99 КАС України, дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів, та не може бути пред`явлена в межах строку, визначеного частиною другою статті 99 КАС України.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом також у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №816/1369/17 та від 24 листопада 2021 року у справі №826/7601/17.

Суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, Юрченко В.П., Васильєвою І.А. та Пасічник С.С. викладено окремі думки із наведеного питання, в яких судді зазначили, що на їх думку, у категорії спорів щодо стягнення пені з Державного бюджету України, нарахованої на суму заборгованості з відшкодування ПДВ, не підлягають застосуванню строки, встановлені пунктом 102.5 статті 102 ПК України (1095 днів), оскільки ПК України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду із вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку із несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі №280/2868/20 суд касаційної інстанції також дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого ПДВ з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів. При цьому зазначивши, що початок перебігу вказано строку має розпочинатись з дати виникнення бюджетної заборгованості по відшкодуванню ПДВ (що є також датою початку строку для нарахування пені, оскільки вимоги щодо відшкодування пені нерозривно пов`язані із фактом існування заборгованості бюджету), і такою датою є наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 ПК України, який обраховується від дати фактичного отримання контролюючим органом судового рішення, що набрало законної сили про задоволення позову позивача + 5 днів для підготовки висновку податковим органом та 5 операційних дні на відшкодування органами казначейства (зазначена кількість днів могла варіюватись в залежності періоду в якому заборгованість виникла та правового регулювання на той період, а саме пунктів 212, 213 ПК України). Статусу бюджетної заборгованості невідшкодовані суми ПДВ набувають на наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного пунктом 200.15 статті 200 ПК України, і з саме з вказаної дати платник податків набуває право на нарахування пені та звернення до суду про її стягнення.

Здійснюючий касаційний розгляд даної справи, колегія суддів, вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17 у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду та від 17 квітня 2018 року у справі №816/1369/17, від 24 листопада 2021 року у справі №826/7601/17 та від 30 листопада 2021 року у справі 280/2868/20 у складі колегії суддів з цієї самої палати з наступних підстав.

ПК України є спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників спірних відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку. Вказане кореспондується із статтею 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статтею 122 КАС України (в редакції з 15 грудня 2017 року), в силу яких контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.

Положеннями підпунктів 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника. Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Пунктами 56.1, 56.18 статті 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі звернення платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК України).

Згідно з пунктом 200.15 статті 200 ПК України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Положеннями пункту 200.23 статті 200 ПК України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми вважаються бюджетною заборгованістю, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок невідшкодування йому відповідної суми.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб). Аналогічне право закріплено й пунктом 2 статті 2 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Статтею 102 ПК України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Водночас, ПК України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду із вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у в`язку із несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою та відповідно відсутні підстави для застосування строків, встановлених пунктом 102.5 статті 102 ПК України, та відповідно застосуванню підлягає загальний шестимісячний строк звернення до суду із позовом, визначений частиною 2 статті 122 КАС України (в редакції з 15 грудня 2017 року).

В той же час, у постанові від 3 серпня 2021 року у справі №640/25381/19 Верховний Суд вказав на те, що зміна правового регулювання механізму бюджетного відшкодування ПДВ може розглядатися судами як поважна при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах.

Відтак, при вирішенні питань строків суди мають враховувати обставини справи, положення законодавства, та встановити, чи була достатня чіткість у національному законодавстві на предмет умов, за яких платник вправі отримати бюджетне відшкодування, чи не порушено принцип верховенства права стосовно «якості» закону та юридичної визначеності, а також врахувати «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права позивача на мирне володіння майном, та, зваживши зазначене, вжити заходів стосовно повного та належного юридичного захисту прав позивача на належне володіння майном, на яке він має право в силу вимог національного законодавства.

У постанові від 1 квітня 2021 року у справі №280/4453/18 Верховний Суд сформував висновок, що проступок, пов`язаний із триваючим безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом, визнається триваючим порушенням. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону. Тобто відповідачем допущене триваюче порушення, яке фактично позбавило позивача права на вільне володіння майном протягом значного часу. При цьому відповідна бездіяльність допускалась в період, коли існувала різна судова практика судів касаційної інстанції щодо способу захисту порушеного права і за відмінного правового регулювання спірних правовідносин нормами права щодо способу, який забезпечує отримання сум бюджетного відшкодування, підтверджених судовими рішеннями.

Таким чином на сьогодні на рівні колегій суддів Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду існують різні підходи обчислення строків при зверненні платників податків із позовами про стягнення пені за порушення строків відшкодування ПДВ.

Окрім наведеного колегія суддів зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 8 грудня 2021 року у справі №140/1770/19 за наслідками розгляду касаційної скарги Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби у Волинській області на його користь заборгованість з відшкодування ПДВ в розмірі 3588462,49 грн за період, за який у даній справі розглядається питання про стягнення пені за порушення строків відшкодування ПДВ, справу №140/1770/19 передано на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з підстав існування суперечностей як в підходах обчислення строків при зверненні платників податків із позовами про стягнення сум бюджетної заборгованості з ПДВ, так і в частині поширення напрацьованих підходів на правовідносини, які виникли до зміни правового регулювання спірних правовідносин та не набули статусу сталих.

Здійснюючи касаційний розгляд даної справи, колегія суддів, з метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у подібних правовідносинах, вважає за необхідне передати цю справу на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає справу.

Відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно зі статтею 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для передачі даної справи на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Керуючись статтями 346, 347 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Cправу №803/1149/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення пені передати на розгляд судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

В.В. Хохуляк

І.А. Васильєва ,

Судді Верховного Суду