Справа № 716/37/22
Суддя: Пухарєва    О. В.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 716/37/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2022 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Пухарєвої О.В.

за участю секретаря судових засідань Кульки О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Данищука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника Данищука В.В. звернувся до суду з вищезазначеним адміністративним позовом, у якому просив: скасувати постанову серії ГАБ №291011 від 23.07.2021 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП; закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на оплату судового збору в розмірі 496,20 грн. та правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 23.07.2021 начальником СП ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Стаценко Ю.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №291011, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн. за правопорушення, яке він не вчиняв.

Позивач вважає що вказана постанова підлягає скасуванню, оскільки факти, викладені в ній не відповідають дійсності. 23.07.2021 він не порушував карантинних обмежень. В цей день йому ніхто з працівників поліції не робив жодних зауважень з цього приводу та постанови про адміністративне правопорушення не складав. Відповідно він не підписував такої постанови та не отримував її копії. Про складання оскаржуваної постанови дізнався після отримання повідомлення про відкриття виконавчого провадження. Також він посилається на відсутність в постанові відомостей про докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбачені ст. 251 КУпАП та не надання таких доказів до оскаржуваної постанови.

До суду надійшов відзив, у якому відповідач Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на доводи та обставини, викладені в ньому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Данищук В.В. позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.07.2021 начальником СП ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Стаценко Ю.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №291011, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 23.07.2021 о 11:10 год. ОСОБА_1 перебував в м.Заставна по вул. Незалежності в приміщенні магазину «Комора» без засобів індивідуального захисту та респіраторної маски, де на зауваження не реагував, чим порушив п.п.1 п.2-2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Положеннями статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ст.44-3 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до відповідальності, слід звертатись до конкретних правил і норм, які регулюють відносини боротьби з інфекційними хворобами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (у редакції, чинній на 23.07.2021) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (COVID-19) з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року було установлено карантин шляхом продовження дії карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, від 20 травня 2020 року № 392 та від 22 липня 2020 року № 641.

Згідно підпункту 1 пункту 2-2 зазначеної Постанови з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється «зелений» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється, зокрема:

перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Приписами ч.1 ст. 285 КУпАП визначено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно з ч.5 ст. 285 КУпАП, у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що відповідно до 7 КУпАП що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до матеріалів справи жодних належних доказів, які б могли довести та підтвердити наявність події інкримінованого правопорушення та в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, зокрема факту перебування ОСОБА_1 23.07.2021 о 11:10 год. в м.Заставна по вул. Незалежності в приміщенні магазину «Комора» без засобів індивідуального захисту.

Згідно ч.3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, зважаючи на те, що суб`єктом владних повноважень не доведено суду законності прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив 14.01.2022 згідно квитанції про сплату №16 судовий збір в розмірі 496,20 грн, а начальник СП ВП №3 (м.Заставна) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Стаценко Ю.М. є посадовою особою Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань саме із цієї юридичної особи на користь позивача.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб`єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечував проти визначеного розміру гонорару адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача з тих підстав, що він є неспівмірним обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява № 19336/04).

Так, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, на підтвердження понесених витрат представник позивача адвокат Данищук В.В. надав суду: ордер на надання правничої допомоги; Договір про надання правничої допомоги №195 від 09.11.2021, згідно п. 3.1 якого за послуги, передбачені п.1.2 договору Замовник сплачує послуги адвоката в розмірі 3000 грн. та по закінченню розгляду спорави сплачується гонорар у розмірі 5000 грн; опис виконаних робіт від 13.01.2021 , згідно якого вартість виконаних робіт складає 8000 грн., з яких: 1000 грн. (за одну годину) - за консультацію, ознайомлення з матеріалами справи; 2000 грн. (фіксована сума) - за складання позовної заяви, виготовлення копій додатків; 5000 грн. (фіксована сума) гонорару; квитанцію від 12.11.2021 про сплату ОСОБА_1 адвокату Данищуку В.В. за надання правової допомоги 3000 грн.

При цьому суд не погоджується з доводами представника позивача, що витрати позивача на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, а також співмірними виконаним адвокатом роботами (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Слід вказати, що предметом даної справи є оскарження постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., що за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності.

Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, суд зазначає, що надання відповідних консультацій та опрацювання законодавчої бази, підготовка процесуальних документів та виготовлення їх копій, не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи та сталу судову практику у даній категорії справ.

Також суд зазначає, що позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви у даній справі вимагала значного обсягу часу та за своїми характеристиками була віднесено до категорії складних справ.

Тому суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат на правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 року у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідача до 1000 грн.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області слід стягнути 1000 гривень судових витрат по справі, які складаються із витрат на правничу допомогу.

На підставі ст.ст. 9, 245, 251, 258, 268, 283, 285 КУпАП, керуючись ст.ст. 9,14,19,72, 75-77, 90, 139, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №291011 від 23.07.2021, винесену відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 496,20 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., а всього в загальному розмірі 1496,20 (одна тисяча чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя О.Пухарєва