Справа № 420/1172/22
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1172/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Болградської міської ради Одеської області (вул. Шпитальна, 45, м. Боград, Одеська область, 68702, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Болградської міської ради Одеської області )вул. Шпитальна, 45, м. Боград, Одеська область, 68702, ), в якій позивач просить:

- визнати протиправним рішення Болградської міської ради Одеської області №Ч1333 вiд 29.10.2021 року;

- зобов`язати Болградську міську раду Одеської області надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п. «б» ч. 1 ст. 121 3К України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся у встановленому законом порядку до Болградської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, для ведення особистого сілянського господарства з подальшою передачею у приватну власність.

Болградською міською радою 29.10.2021 року, рішенням №Ч1333, відмовлено позивачу у наданнi дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, для ведення особистого сiлянського господарства з подальшою передачею у приватну власність.

В оскаржуваному рішенні Болградська міська рада підставами для відмови зокрема зазначає, що земельна ділянка про яку йдеться у заяві, сформована єдиним масивом та має цільове призначення - землі запасу проте, у заяві висловлено бажання отримати земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого сiлянського господарства. Тобто, потребує зміну цільового призначення. Крім того, земельна ділянка сформована единим масивом для задоволення клопотання, необхідно здійснити поділ земельної ділянки відповідно ст.79-1 ЗК України, яка в свою чергу не передбачає поділ земельної ділянки зі зміною цільового призначення земельної ділянки. Також відповідачем зазначено, що з огляду на те, що заявник не є власником, він не може iнiцiювати подiл та зміну цільового призначення земельної ділянки і як наслідок не може бути надана у власність для ведення особистого сiлянського господарства.

Позивач зазначає, що підставою відмови у наданнi дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законiв, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою i техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій встановленому законом порядку.

Також позивач зазначає, що відповідно до Земельного кодексу земельні ділянки iз земель запасу можуть бути передані у власність або постійне користування громадянам, сiльськогосподарським підприємствам, установам та організаціям.

Таким чином позивач вважає, що зазначені в оскаржуваному рiшенні Болградської міської ради Одеської області підстави для відмови у наданні є неправомірними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що мiською радою 29.10.2021 року пленарні засідання не проводились та й відповідно рішення від 29.10.2021 року № ч 1333 не приймалось, таким чином такого документа не існує.

29.10.2021 р. позивачу листом міської ради № Ч-1333 надано відповідь iз роз`ясненнями, щодо неможливості задоволення зазначених у клопотанні вимог.

Лист Болградської міської ради Одеської області від 29.10.2021 № Ч-1333 у відповідь за результатами розгляду клопотання позивача не може вважатись «відмовою» у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України.

Клопотання позивача було розглянуто, проте рішення у формі рішення міської ради про відмову в наданні дозволу не було прийнято.

Справа розглянута у межах строків, встановлених КАС України, з урахуванням перебування судді Токмілової Л.М. у відпустці.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням від 05.10.2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п. «б» ч. 1 ст. 121 3К України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га.

29.10.2021 року Болградською міською радою Одеської області за результатом розгляду клопотання позивача йому була надана відповідь за №Ч-1333, в якій позивача було проінформовано про те, що земельна ділянка, про яку йдеться у заяві сформована єдиним масивом та має цільове призначення - землi запасу (16.00), проте позивач бажає отримати ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (01.03). Вище вказана земельна ділянка потребує зміни цільового призначення згідно норм ч. 5 ст.20 Земельного кодексу України. Крім того, вказана в заяві ділянка сформована єдиним масивом і для задоволення клопотання необхідно здійснити поділ земельної ділянки вiдповiдно до ст. 79-1 Земельного кодексу України, яка в свою чергу не передбачає поділ земельної ділянки зi змiною цільового призначення. Оскільки позивач не є власником або користувачем вище вказаної земельної ділянки, відповідно до положень Земельного кодексу України, позивач не можете iнiцiювати поділ та змiну цільового призначення земельної ділянки, і як наслідок земельна ділянка площею 2,0000 га не може бути надана у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Вважаючи, що такі підстави для відмови у наданні дозволу є неправомірними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами регламентований главою 19 ЗК України.

Відповідно до ч.1-2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 ст.116 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Як передбачено ч.6 та 7 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, передбачені ст.122 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34, ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, регулювання земельних відносин.

Частинами 1, 5 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Відповідно до ч. 11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідно до статті 118 ЗК України відповідач під час розгляду заяви позивача повинен був перевірити цю заяву на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і у місячний строк прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або про відмову у наданні такого дозволу з наведенням відповідних мотивів.

При цьому, вирішення заяви повинно було відбуватись в порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто на пленарному засіданні Саратської селищної ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру передбачений законодавством.

Суд встановив, що відповідач за результатами розгляду заяви позивача надав йому відповідь у вигляді листа від 29.10.2021 року №Ч-1333.

Із змісту вказаного листа суд встановив, що заява позивача про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не розглянута відповідачем належним чином, рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою чи про відмову у наданні такого не прийнято.

Таким чином суд вважає, що відповідачем порушено процедуру розгляду і прийняття рішень щодо відведення земельних ділянок у власність, оскільки за результатом розгляду заяви, відсутнє рішення, а лист відповідача відповідно до норм ЗК України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не є належним документом за результатами розгляду заяви позивача.

Отже, відповідачем не подано належних доказів правомірності своїх дій при розгляді заяви позивача. В той же час позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами в цій частині позовних вимог.

З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним рішення Болградської міської ради Одеської області №Ч1333 вiд 29.10.2021 року є частково обґрунтованими та належать до задоволення шляхом визнання протиправною відмову Болградської міської ради Одеської області №Ч1333 вiд 29.10.2021 року у розгляді клопотання ОСОБА_1 від 05.10.2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У зв`язку з тим, що заява позивача відповідачем не розглянута належним чином, суд вважає, що в даному випадку вимога позивача про зобовязання Болградську міську раду Одеської області надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п. «б» ч. 1 ст. 121 3К України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га., належить до часткового задоволення шляхом зобов`язання Болградську міську раду Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.10.2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п. «б» ч. 1 ст. 121 3К України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача є належним та достатнім.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Частиною 1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто положеннями вказаної норм закріплено право саме суду встановлювати контроль за виконанням судового рішення і вирішувати у яких випадках належить подавати відповідний звіт. Більше того, такі вимоги не є способом захисту порушеного права та не належать до позовних вимог, які може містити позовна заява у силу ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач в позовній заяві не навів жодного обґрунтування про необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у вказаній адміністративній справі.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Болградської міської ради Одеської області (вул. Шпитальна, 45, м. Боград, Одеська область, 68702, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Болградської міської ради Одеської області №Ч1333 вiд 29.10.2021 року у розгляді клопотання ОСОБА_1 від 05.10.2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Зобов`язати Болградську міську раду Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.10.2021 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої на території Виноградівської сільської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер :01:001:0834, що на даний час входить до складу земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, у відповідності з п. «б» ч. 1 ст. 121 3К України за рахунок сформованих земельних ділянок комунальної власності, з подальшою передачею у приватну власність орієнтовною площею 2,0000 га.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Болградської міської ради Одеської області (вул. Шпитальна, 45, м. Боград, Одеська область, 68702, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова