Справа № 140/15830/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/15830/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2), в якому просить суд:

1. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 02 від 29 листопада 2021 року щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу».

2. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про державну службу», з дати звернення з заявою від 25 листопада 2021 року, з врахуванням до загального стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби та періодів роботи в органах місцевого самоврядування, а також з врахуванням двох довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25 листопада 2021 року №229 та від 25 листопада 2021 року №230.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 2013 року отримує пенсію за віком, а з березня 2015 року пенсію за віком непрацюючому пенсіонеру відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач вказує, що згідно трудової книжки, в періоди з 15 липня 1983 року по 24 лютого 2015 року (з перервами) - працював на різних посадах в органах органах місцевого самоврядування, зокрема в Любешівському райкомі ЛКСМ України, Любешівському райкомі Компартії України та Любешівській селищній раді. Вцілому стаж в органах місцевого самоврядування (в тому числі період проходження строкової військової служби) складає повних 28 роки. Пенсія по віку призначена з врахуванням загального стажу і досяг необхідного віку (62 роки) для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

25 листопада 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою про прийняття документів для переходу з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Заяву було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Черкаській області, рішенням якого від 29 листопада №02 було відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не зараховуються до стажу державної служби, перелік яких визначений Закону України «Про державну службу» №889.

Таке рішення позивач вважає протиправним та вказав, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VII передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, але за умови у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як за 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Щодо порядку обчислення стажу державної служби зауважив, що статтею 46 Закону №889 визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25 березня 2016 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Відповідно до пункту 8 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, при обчисленні стажу державної служби потрібно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року за № 283 (далі - Порядок № 283).

Так, абзацом 13 пункту 2 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Отже, вважає, що періоди роботи на різних посадах в Любешівському райкомі ЛКСМ України, Любешівському райкомі Компартії України та Любешівській селищній раді зараховуються до стажу державної служби.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Представник ГУ ПФУ в Черкаській області просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що посади, на яких працював позивач в період з 15 липня 1983 року по 01 листопада 1984 рік, з 01 серпня 1986 року по 30 вересня 1991 рік та з 17 листопада 2001 року по 24 лютого 2015 року та строкова військова служба не відносяться до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України №3723-ХІІ. Отже вказані періоди не підлягають зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VII.

У відзиві на позов представник ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги не визнав. В обґрунтування цієї позиції вказав, що на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VII: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XIІ та актами Кабінету Міністрів України.

Зауважує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХП після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

При цьому, пунктом 3 постанови № 283 встановлено, що до стажу державної служби включається, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, однак не може бути зараховано до 20-річного стажу роботи на посадах державної служби, оскільки ці періоди не відносяться до категорії посад державних службовців.

Враховуючи викладене та той факт, що станом на 01 травня 2016 року позивач не працював на посаді, віднесеній до категорій посад державних службовців, та у нього відсутні 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723, підстав для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №889 немає.

З огляду на наведене відповідач у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2013 року отримує пенсію за віком, а з березня 2015 року пенсію за віком непрацюючому пенсіонеру.

25 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням від 29 листопада 2021 року №02 за результатами розгляду заяви про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» Головне управління ПФУ в Черкаській області відмовило позивачу у призначенні пенсії, оскільки посади, на яких працював ОСОБА_1 з 15 липня 1983 року по 01 листопада 1984 рік, з 01 серпня 1986 року по 30 вересня 1991 рік та з 17 листопада 2001 року по 24 лютого 2015 року, не відносяться до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ. За даними трудової книжки стаж державної служби становить 6 років 4 місяці 19 днів, тому підстав щодо переведення його на пенсію за віком згідно Закону № 889-VIII немає (а. с. 13).

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням та звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо).

Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як вже зазначалося судом, 25 листопада 2021 року позивач звернувся із заявою про перехід на інший вид пенсії - пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». На цей час він отримував пенсію за віком непрацюючому пенсіонеру відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року.

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До 01 травня 2016 року діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону №3723-VIII.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Також згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Такі ж висновки щодо застосування норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03 липня 2018 року у справі №265/3709/17, від 19 березня 2019 року у справі №357/1457/17, від 15 серпня 2019 року у справі №676/6166/17, від 01 квітня 2020 року у справі №607/9429/17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не зараховано до стажу державної служби такі періоди роботи:

1) з 15 липня 1983 року по 01 листопада 1984 року - був обраний секретарем Любешівського райкому ЛКСМ України;

2) з 01 серпня 1986 року по 30 вересня 1991 року - працював в Любешівському райкомі Компартії України, а саме:

- з 01 серпня 1986 року інструктором пропаганди і агітації;

- з 23 лютого 1987 року інструктором організаційного відділу;

- з 17 листопада 1990 року консультантом;

- з 01 лютого 1991 року завідуючим сектором партійної інформації.

3) з 09 листопада 1992 року по 05 вересня 1995 року працював в Любешівській районній раді народних депутатів, а сам:

- з 09 листопада 1992 року на посаді старшого консультанта;

- з 29 квітня 1993 року призначений керівником секретаріату, завідуючим організаційним відділом;

- з 12 липня 1994 року старшим консультантом;

4) з 24 квітня 1998 року по 24 лютого 2015 року працював в Любешівській районній раді, а саме:

- з 24 квітня 1998 року на посаді радника голови;

- з 01 січня 1999 року завідуючий відділу;

- з 24 березня 2006 року начальник загального відділу.

Щодо незарахування до стажу державної служби вищевказаних періодів роботи суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VII «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03 травня 1994 року (була чинною до 01 травня 2016 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25 березня 2016 року, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

За правилами статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» до шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування, належать, зокрема, посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач займав посади в органах місцевого самоврядування, час роботи на яких згідно статті 14 Закону №2493-III та Порядку №229 зараховується до стажу державної служби.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи відповідача, що період строкової військової служби ОСОБА_1 не зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців відповідно до Закону № 889-VII з огляду на таке.

Як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_1 (особистий №Р-887568) позивач з 13 листопада 1984 року по 17 травня 1986 року проходив службу в Збройних Силах СССР.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також:

- час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ;

- час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Також, згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII зазначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, період проходження військової служби з 13 листопада 1984 року по 17 травня 1986 року слід зарахувати до його загального стажу державної служби.

Відтак, за умови зарахування періоду проходження військової служби та періоду роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби, такий стаж становитиме не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, у зв`язку із чим відмова відповідача у зарахуванні цього періоду до стажу державної служби та призначенні пенсії (переведенні з одного виду пенсії на іншу) державного службовця є протиправною.

Встановлені судом обставини у справі вказують на те, що позивач досяг пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІV, має необхідний страховий стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (при необхідних 20 років). Отже, з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII ОСОБА_1 має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII, а відтак дії Головного управління ПФУ у Волинській області щодо відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця є протиправними.

Щодо вимоги позивача здійснити перерахунок і виплату пенсії державного службовця з 25 листопада 2021 року, суд враховує наступне.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Оскільки ОСОБА_1 з заявою про переведення на пенсію звернувся до пенсійного органу 25 листопада 2021 року, нарахування та виплата такої пенсії повинно проводитись саме з дня звернення з відповідною заявою.

Також суд звертає увагу на те, що за змістом рішення Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по зразковій справі №822/524/18 належним способом захисту прав позивачки в таких типових справах є зобов`язання пенсійного органу призначити та здійснити нарахування і виплату позивачу пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у відповідній довідці.

Відтак, слід зобов`язати відповідача призначити, здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії державного службовця у розмірі відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ з 25 листопада 2021 року, зазначеного у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25 листопада 2021 року №229 та від 25 листопада 2021 року №230.

Зважаючи на зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи, з метою ефективного захисту права позивача на отримання пенсії за віком відповідно до норм Закону №3723-XII з урахуванням положень Закону №889-VIII та виходячи з повноважень суду, визначених частиною другою статті 245 КАС України, позов належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ у Волинській області про відмову у переведенні позивача на пенсію державного службовця, зобов`язання здійснити переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням до загального стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи в органах місцевого самоврядування та з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25 листопада 2021 року №229 та від 25 листопада 2021 року №230, з часу звернення з заявою від 25 листопада 2021 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас суд зауважує, що у даному спорі є два відповідача, однак тягар по відшкодуванню судових витрат слід покласти на відповідача 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, позаяк саме відповідач 1 прийняв спірне рішення, яке в подальшому судом визнане протиправним та скасоване. Тобто, вина у виникненні даних спірних правовідносин лежить лише на відповідачу 1.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 судовий збір в розмірі 908,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 09 грудня 2021 року № (а. с. 3).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 29 листопада 2021 року №02 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 25 листопада 2021 року переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахуванням до загального стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби та періодів роботи в органах місцевого самоврядування та з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25 листопада 2021 року №229 та від 25 листопада 2021 року №230.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, місто Черкаси, вулиця Хрещатик, 195, ідентифікаційний код юридичної особи 21366538).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826).

Суддя Ф.А. Волдінер