Справа № 560/4435/22
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4435/22
РІШЕННЯ

іменем України

20 квітня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.10.2021 року №42 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу ОСОБА_1 незаконним. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу стаж роботи дояркою, набутого у республіці Естонія в колгоспі "Авангард" з 08.12.1980 року по 15.10.1991 року. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03.04.2021 року.

В обґрунтування позовних вимоги позивач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.10.2021 року № позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови, вважає, що має відповідний стаж для призначення пенсії за віком, надавши всі підтверджуючі страховий стаж документи, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.03.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін та зобов`язано відповідача надати до суду докази, які стали підставою для прийняття рішення №.

Відповідач правом подати відзив не скористався, витребувані документи до суду не надав.

Позивачка 30.09.2021 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за нормами Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви про призначення пенсії позивачкою надано трудову книжку серії НОМЕР_1 .

До страхового стажу позивачки не враховано згідно трудової книжки НОМЕР_1 період роботи з 08.12.1980 по 15.10.1991, оскільки ОСОБА_1 не надано документів на підтвердження стажу набутого в Естонській Республіці.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення від 08.10.2021, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", про що позивача повідомлено листом №2200-0219-8/60539 від 01.11.2021.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS №005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року№1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058-IV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно п.1. ч.1 ст.11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно ст.56 Закону №1058-IV до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч. 4 ст.1 Закону №1788-XII у тих випадках, коли угодами між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими угодами.

Згідно ч. 2 ст. 6 Угоди між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення, ратифікованої 02.11.2011 року, якщо право на пенсію виникає в результаті підсумування страхового стажу, то при призначенні пенсії враховується страховий стаж набути відповідно законодавства кожної із сторін за умови, якщо інша сторона не виплачує пенсію за той самий страховий стаж.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім періодів роботи, до страхового стажу зараховуються військова служба, навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах та в училищах.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час навчання у вищих навчальних та професійних навчально-виховних закладах враховується до страхового стажу на підставі дипломів, посвідчень, свідоцтв та інших документів, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Період навчання зараховується до страхового стажу з 1 вересня по дату прийняття екзаменаційною комісією рішення про присвоєння кваліфікації.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 , а саме п.1 визначено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до п.13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, до трудової книжки колгоспника заносились відомості про трудову участь, відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Суд встановив, що у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться записи щодо періоду роботи дояркою у колгоспі "Авангард" в Естонській Республіці, а саме період роботи з 08.12.1980 по 05.10.1991, чим підтверджується трудова діяльність позивачки.

У зв`язку з відмовою відповідача в призначенні пенсії за віком, позивачка 26.11.2021 звернулась до Національного архіву Естонської Республіки для підтвердження трудового стажу.

Суд зазначає, що Національний архів Естонської Республіки надав позивачці архівну довідку №7-3/21/5382 від 21.12.2021, в якій зазначені відомості про те, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу та була членом колгоспу "Авангард" з 22.09.1980 (підстава - рішення правління №12 від 04.10.1980) та звільнена з роботи з 15.10.1991( підстава - заява про вихід з колгоспу).

Крім того, звернення позивачки до Національного Архіву Естонської Республіки про надання довідки про встановлення відомостей щодо періоду роботи фактично було здійснено після отримання нею рішення про відмову ГУ Пенсійного фонду в Хмельницькій області в призначенні пенсії за віком, а отже відповідач не міг врахувати отриману позивачем довідку під час прийняття оскаржуваного рішення.

Суд звертає увагу, що записи трудової книжки не містять виправлень, підчищень або описок, отже належним чином підтверджують трудовий стаж позивачки, набутий нею у ці періоди.

Частиною 3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Встановлено, що відповідач не звертався до будь - яких органів, організацій, або архівних установ Естонської Республіки з метою підтвердження або спростування спірних періодів роботи позивачки.

Зважаючи на це, суд критично ставиться до доводів щодо неможливості зарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за можливі неточності у трудовій книжці або відсутність певних відомостей, не може бути перекладена з роботодавця на працівника та призводити до позбавлення останнього права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу для призначення пенсії.

Як встановлено судом вище, записи у трудовій книжці позивачки, які підтверджують її страховий стаж за відповідні періоди, не містять виправлень, описок, підчищень, а тому не потребують додаткового підтвердження будь - якими іншими документами, чого відповідач не спростував.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень частини першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Разом з цим, суд зазначає, що статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Згідно частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи те , що оскаржуване рішення відповідача №42 від 08.10.2021 було прийнято у жовтні 2021 року, а Національний архів Естонської Республіки надав позивачці архівну довідку №7-3/21/5382 від 21.12.2021 лише в грудні 2021 року, тобто фактично після прийняття оскаржуваного рішення, а отже відповідачем не враховано надану Національним архівом Естонської Республіки архівну довідку, що в свою чергу не дає суду підстав для зобов`язання при значення пенсії позивачу, а тому таке рішення на думку суду є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає, що вирішення питання про право на призначення пенсії буде встановлено відповідачем після здійснення повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії з урахуванням архівної довідки виданої Національним архівом Естонської Республіки №7-3/21/5382 від 21.12.2021, та прийняття відповідного рішення з урахуванням висновків вказаних у цьому судовому рішенні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що для повного захисту порушених прав позивачки необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.09.2021 щодо призначення пенсії за віком з урахуванням довідки Національного архіву Естонської Республіки №7-3/21/5382 від 21.12.2021, а також висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №42 від 08.10.2021 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком з урахуванням довідки виданої Національним архівом Естонської Республіки №7-3/21/5382 від 21.12.2021 та висновків суду, викладених у даному рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя О.П. Шевчук