Справа № 480/14168/21
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені із розрахунку 298,62 грн в день за період з 30.04.2016 по 23.11.2021 терміном 2033 календарних днів у сумі 607094,46 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 08.03.2015 по 29.04.2016 позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 (зараз військова частина НОМЕР_1 ). Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29.04.2021 № 101 (по стройовій частині) виключено старшого солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При звільненні відповідачем не було проведено з позивачем розрахунок за невикористану додаткової відпустку за період з 2015 по 2016 роки та не проведено нарахування та виплату індексації за період з 08.03.2015 по 29.04.2016.
Не погоджуючись із вказаною вище бездіяльністю щодо не нарахування та несплати зазначених виплат ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративними позовами.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року по справі № 480/165/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2021 року, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Визнано бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка полягала у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 2016 рік. Зобов`язано військову частину польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за 2016 рік.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року по справі № 480/5564/21 задоволено позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 . Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.04.2016, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.04.2016.

04.10.2021 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/5564/21 військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 9217,55 грн, сплачено індексацію грошового забезпечення.

24.11.2021 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 по справі № 480/165/21 військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 4252,37 грн, сплачено грошову компенсацію невикористаної за 2015-2016 роки додаткової відпустки, що підтверджується платіжним дорученням.

Отже, фактично повний розрахунок належних при звільненні позивачу грошових коштів в повному розмірі був здійснений відповідачем лише 24.11.2021.

Позивач зазначив, що в зв`язку з невиплатою допомоги в добровільному порядку, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 30.04.2016 по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 24.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні. Зазначає, що сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені, нарахована та виплачена позивачу згідно рішення суду від 30.09.2021 по справі № 480/5564/21 та від 15.03.2021 по справі № 480/165/21. Таким чином позивач повторно звертається до суду із вимогами щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 116, 117 КЗпП України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд визнає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, у період з 08.03.2015 по 29.04.2016 позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 (зараз військова частина НОМЕР_1 ). Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 29.04.2021 № 101 (по стройовій частині) виключено старшого солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При звільненні відповідачем не було проведено з позивачем розрахунок за невикористану додаткової відпустку за період з 2015 по 2016 роки та не проведено нарахування та виплату індексації за період з 08.03.2015 по 29.04.2016.

Не погоджуючись із вказаною вище бездіяльністю щодо не нарахування та несплати зазначених виплат ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративними позовами.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 по справі № 480/165/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Визнано бездіяльність військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка полягала у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 2016 рік. Зобов`язано військову частину польова пошта НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за 2016 рік.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/5564/21, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.04.2016, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.04.2016.

04.10.2021 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/5564/21 військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 9217,55 грн, сплачено індексацію грошового забезпечення.

24.11.2021 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 по справі № 480/165/21 військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 4252,37 грн, сплачено грошову компенсацію невикористаної за 2015-2016 роки додаткової відпустки, що підтверджується платіжним дорученням.

Отже, фактично повний розрахунок належних при звільненні позивачу грошових коштів в повному розмірі був здійснений відповідачем лише 24.11.2021.

Позивач вважаючи, що у зв`язку з невиплатою допомоги в добровільному порядку, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 30.04.2016 по день фактичного розрахунку звернувся до суду за захистом свої прав.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, що встановлено ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Як зазначалось вище, 04.10.2021 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/5564/21 військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 9217,55 грн, сплачено індексацію грошового забезпечення. 24.11.2021 на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 по справі № 480/165/21 військовою частиною НОМЕР_1 перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 4252,37 грн, сплачено грошову компенсацію невикористаної за 2015-2016 роки додаткової відпустки, що підтверджується платіжним дорученням.

З прийняттям судових рішень статті 116 та 117 КЗпП не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Також суд звертає увагу, що позивачем не зазначається про затримку у виплаті одноразової грошової допомоги, яка була виплачена після звільнення, а зазначається, те, що не була вчасно виплачена сума одноразової грошової допомоги, з урахуванням рішень судів.

Таким чином, в даних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП.

А отже, позовні вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2016 по 23.11.2021 в розумінні статті 117 КЗпП України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України", Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 квітня 2010 року зазначив наступне. "… 56. Незважаючи на відмінності в результатах проваджень проти СМЗ та СМСК виявляється, що доводи заявниці не було прийнято судами. Зокрема, рішення суду від 15 червня 1999 року та 26 листопада 2003 року щодо відмови в задоволенні позовних вимог заявниці ґрунтувалися на тому, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України могла вимагатись заявницею лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати рішеннями від 8 липня 1997 року та 25 травня 1998 року та що тримісячний строк для вчинення процесуальних дій розпочався з цих дат (див., зокрема, пункт 15 вище). З прийняттям цих рішень статті 116 та 117 Кодексу законів про працю більше не застосовуються у справі заявниці, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію було замінено на зобов`язання виконати судові рішення на користь заявниці, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. 57. У зв`язку з вищенаведеним, Суд зазначає, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. У зв`язку з цим, Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу "при відсутності спору щодо суми" заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а "при наявності спору про розміри сум" заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. 65. З огляду на тлумачення судами відповідного національного законодавства у справі заявниці, Суд вважає, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 8 липня 1997 по 18 березня 1999 року не мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і 57 вище). Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про працю України не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду."

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України (частина перша).

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, відповідно, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал