Справа № 160/8656/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/8656/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Щербака А.А., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року, (суддя суду першої інстанції Горбалінський В.В.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/8656/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

Скасувати вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області №Ф-3236-51-13-05/62 від 17.02.2021 року на суму 37788.74 грн. про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зобов`язати ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ДПС України здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 37788.74 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що вимога про сплату недоїмки протиправна, вона була скасовано та відкликана податковим органом. При цьому, скасувавши та відкликавши вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2021 року №Ф-3236-51-13-05/62, але залишивши суму недоїмки за цією вимогою в інтегрованій картці платника, ДПС України не поновила права позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що відомості інтегрованої картки платника не відповідають фактичним розрахункам позивача з державним бюджетом.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги позивача, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець 11.10.2011 року, перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області з 01.02.2013 року.

20.05.2021 року зареєстровано запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємцем ОСОБА_1 за його рішенням, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

За даними інформаційної системи податкового органу станом на 17.02.2021 року у позивача в ІКП 71040000 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 37788.74 грн., внаслідок автоматичного нарахування платнику грошового зобов`язання зі сплати єдиного внеску.

Так, контролюючим органом складено вимогу від 17.02.2021 року №Ф-3236-51-13-05/62 на суму 37788.74 грн.

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату недоїмки скасовано ДПС України та є відкликаною, натомість сума ЄВ 37788.74 грн. є заборгованістю перед бюджетом, яка не погашена, відтак підстави для вилучення інформації про вказаний борг з ІКП платника відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI (далі - Закон № 2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 10 частини першої статті 1 Закону №2464 визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як видно з матеріалів справи, борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у позивача виник у зв`язку зі несплатою ЄВ за 2017-2020 року (37788.74 грн.). Наведене підтверджується даними інформаційної системи органів доходів і зборів, при цьому борг залишався не сплаченим.

Також, судом встановлено, що вимогу про сплату боргу з ЄВ було винесено на підставі даних інформації системи ДПС.

Вимогу про сплату недоїмки №Ф-3236-51-13-05/62 від 17.02.2021 року на суму 37788.74 грн. було оскаржено позивачем в адміністративному порядку.

ДПС України прийнято рішення від 09.06.2021 року №К/99-00-06-02-01-09 про результати розгляду скарги, яким вирішено вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області №Ф-3226-51-13-05/62 від 17.02.2021 року скасовано та вирішено вважати такою, що відкликана.

У відповідності до п. 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування та сплати ЄВ на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки).

Отже, враховуючи той факт, що вимогу про сплату недоїмки скасовано податковим органом, вона вважається відкликаною з 09.06.2021 року на підставі відповідного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимогу про скасування вимоги про сплату ЄВ.

Стосовно вимоги позивача про вилучення з ІКП інформації про борг зі сплати ЄВ у розмірі 37788.74 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом сьомим п. 2 розд. I Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5 (далі Порядок № 5) інтегрована картка платника (далі ІКП) це форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) (далі платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Тобто, ІКП відображає актуальну інформацію стану розрахунків платника з державним бюджетом.

Як було встановлено судом, вимогу про сплату недоїмки з ЄВ за 2017 -2020 рік податковим органом було сформовано саме на підставі даних ІКП. При цьому, сума боргу з ЄВ була сформована позивачу в ІКП автоматично шляхом плюсування мінімальних сум ЄВ обов`язкових до сплати за відповідні роки.

В подальшому, вимогу про сплату ЄВ було скасовано ДПС України з підстав порушення оформлення вимоги та строків її надіслання.

Натомість, матеріали справи не місять інформації щодо сплати позивачем або іншими особами боргу ОСОБА_1 з ЄВ, немає і підтверджень того, що позивач звільнений від сплати ЄВ.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстави для вилучення з ІКП інформації про борг ОСОБА_1 зі сплати ЄВ у розмірі 37788.74 грн. відсутні, адже ІКП відображає стан розрахунків позивача з державним бюджетом і станом на час розгляду справи позивач має відповідний борг з єдиного внеску.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року в адміністративній справі №160/8656/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.А. Щербак

суддя А.В. Шлай