Справа № 340/701/20
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2022 року м. Дніпросправа № 340/701/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року

у адміністративній справі №340/701/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації №30-к від 30.01.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », і поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, а також стягнуто з Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 459402,02 грн. При цьому, рішення суду в частині поновлення Дубровського на роботі та стягненим середнього заробітку у межах суми 26944,40 грн. звернено до негайного виконання.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Департаментом захисту довкілля з підстав неправильності висновків суду першої інстанції щодо правонаступництва та нібито реорганізації Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, незважаючи на те, що Департамент захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, як юридична особа публічного права, був створений лише 01.10.2020, а не одночасно із ліквідацією Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації 01.02.2020, що на переконання апелянта свідчить про відсутність переходу прав і обов`язків до Департаменту захисту довкілля в майнових приватних правовідносинах при ліквідації Департаменту екології та природних ресурсів.

Апелянт вважає, що відсутність у Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації правонаступництва від Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації має у спірному випадку суттєве значення, оскільки зобов`язання щодо виплати грошових коштів колишнім працівникам ліквідованого Департаменту буде порушеннями бюджетного законодавства, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду у справі № 916/376/15-г, де визначено, що інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: 1) правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється, 2) правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права; а також змістом ст.ст.87, 91, 104 Цивільного кодексу України і ст.48 Бюджетного кодексу України.

Ще однією підставою для визнання рішення суду першої інстанції незаконним, на погляд апелянта є не взяття до уваги судом відсутності підстав для скасування наказу Департаменту від 30.01.2020 № 30-к, оскільки він прийнятий із дотриманням вимог чинного законодавства, а процедура звільнення ОСОБА_1 була дотримана. Також апелянт вказує на неможливість поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації з 01.02.2020, оскільки відповідно до виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації з 01.09.2020 ліквідовано без правонаступництва, що саме і унеможливлює виконання рішення суду від 14.06.2021 по справі № 340/701/20 в частині поновлення позивача на посаді начальника управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації.

За викладених обставин, апелянт вважає, що суд першої інстанції встановивши надання в наказі (розпорядженні) неправильної юридичної кваліфікації обставинам, які стали підставою звільнення, повинен був змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю, оскільки у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд має визнати звільнення неправильним і зобов`язати ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП), з одночасним визначенням працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Всі викладені вище обставини на переконання апелянта підтверджують, що поновлення позивача на посаді в Департаменті екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації неможливе, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі і стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації судовий збір за подання апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує про безпідставність доводів відповідача та про обґрунтованість висновків суду першої інстанції у цій справі стосовно передачі повноважень ліквідованого Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації перейшли до Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, а з 01.10.2020 до новоствореного органу Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, що в свою чергу підтверджує той факт, що у спірному випадку фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація юридичної особи Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації. Вказаний факт підтверджується змістом додатку 1 до розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 06.07.2018 №345 «Про зміну штатної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації» і додатку 1 до розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 28.11.2019 р. № 588 «Про зміну штатної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації», з яких вбачається, що штатна чисельність працівників Запорізької обласної державної адміністрації становила 618 осіб, і зміна загальної кількості штатної чисельності працівників не відбулася (т.1 а.с.74, т.1 а.с.68зв).

На спростування доводів апелянта з приводу наказу Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації № 30-к від 30.01.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 », позивач у відзиві спирається на положення Закону України «Про державну службу» № 889 від 10.12.2015 р., зокрема, на ч.5 ст.87 Закону № 889, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки, на підставі аналізу якої суд першої інстанції і дійшов висновку про відсутність будь-яких інших застережень щодо процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, у тому числі і у разі ліквідації державного органу, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 26.05.2021 №140/90/20 (провадження №К/9901/6527/21).

З приводу доводів апелянта в частині правомірності звільнення з посади, позивач звертає увагу на обов`язок роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення у разі виниклої можливості реорганізації державної установи (організації). Тобто, позивач наголошує, що роботодавець зобов`язаний був запропонувати усі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, шо існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється. Позивач вказує, що відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №826/19187/16 (провадження № К/9901/48395/18), від 31.03.2020 у справі №826/6148/16 (провадження № К/9901/53009/18), від 09.10.2019 у справі №821/595/16 (провадження №К/9901/11497/18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17 (провадження №П/9901/310/18), а з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14 (провадження № К/9901/15505/19) та від 27.05.2020 у справі №813/1715/16 (провадження № К/9901/17313/18), обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Одночасно, позивач у відзиві на апеляційну скаргу підкреслює про встановлений під час розгляду справи факт, який відповідачем не заперечувався, стосовно того, що йому не пропонувалися всі наявні вакантні посади як станом на дату ознайомлення із попередженням про вивільнення, так і перед самим звільненням, що свідчить про порушення процедури звільнення позивача, а тому наказ Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації №30-к від 30.01.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » правильно судом скасовано, і як наслідок його обґрунтовано поновлено на посаді та стягнуто з Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Просить відмовити Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши за наявними в матеріалах справи доказами повному встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної кваліфікації і наданої правової оцінки оскаржуваному у цій справі наказу та вимогам позивача щодо його поновлення на посаді, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апелянта чи для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 наказом директора Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації від 22.08.2017 №141-к "Про призначення" було призначено з 23 серпня 2017 року на посаду начальника відділу поводження з відходами управління регулювання природокористування та охорони природних ресурсів (т.1 а.с.159), а 23.08.2017 позивачем складено присягу державного службовця (т.1 а.с.99). Наказом директора Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації від 02.10.2018 №83-к "Про призначення" позивача з 03.10.2018 переведено на посаду начальника управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації (т.1 а.с.220), а вже наказом в.о. директора Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації від 30.01.2020 №30-к позивача було звільнено 31 січня 2020 року з посади начальника управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації у зв`язку з ліквідацією державного органу - Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації (т.2 а.с.4).

Звільненню позивача оскаржуваним у цій справі наказом передувало його попередження 29.11.2019 про наступне вивільнення з посади начальника управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією державного органу Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації (т.2 а.с.1).

Разом з тим, підставою для попередження позивача про наступне вивільнення і подальше винесення наказу від 30.01.2020 №30-к слугувало Розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації "Про зміну штатної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації" від 28.11.2019 №588, яким посилаючись на положення ст.5 і ст.6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", ст.6 Закону України "Про державну службу" та постанов Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 91, від 18.04.2012 № 606, від 12.03.2005 №197 - було вирішено припинити діяльність Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації шляхом ліквідації з 01.02.2020 (т.1 а.с.67-68), та у пункті 4 якого зазначено про перейменування з 01.02.2020 Департаменту агропромислового розвитку Запорізької обласної державної адміністрації на Департамент агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, а в пункті 5 вказано про припинення шляхом ліквідації з 01.02.2020 діяльності Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, функції якого передаються до Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації.

Під час апеляційного перегляду даної справи, судовою колегією встановлено, що при вирішенні ініційованого ОСОБА_1 спору, судом першої інстанції правильно визначено норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини: ч.ч.1-3 ст.5, ч.5 ст.22, п.4 ч.1 ст.83, п.11 ч.1 ч.3 ч.5 ст.87 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. №889-VIII (далі за текстом Закон №889), на підставі аналізу яких, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність будь-яких особливостей щодо процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до вимог статті 87 Закону №889, у тому числі і у разі ліквідації державного органу. При цьому, суд першої інстанції правильно наголосив на необхідності застосування положень законодавства про працю при вивільненні працівників у разі реорганізації, ліквідації державного органу, оскільки нормами спеціального закону ці питання не врегульовані, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, що був сформульований у постанові від 26.05.2021 №140/90/20 (провадження №К/9901/6527/21).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі по суті, обґрунтовано вдався до аналізу:

- як змісту п.3 Положення про Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 06.03.2019 №115, яким прописувалося, що основними завданнями департаменту є: забезпечення реалізації на території області державної політики у сферах охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів (земля, поверхневі та підземні води, атмосферне повітря, ліси, тваринний і рослинний світ, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної безпеки, заповідної справи, формування, збереження та використання екологічної мережі; здійснення регулювання у сферах охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, у сфері поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), організації, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду України, формування, збереження а використання екологічної мережі; інформування населення шляхом оприлюднення інформації на офіційному вебсайті облдержадміністрації про стан навколишнього природного середовища, оперативне оповіщення про виникнення надзвичайних екологічних ситуацій та про хід виконання заходів щодо їх ліквідації (т.1 а.с.77-77зв.);

- змісту Розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 28.11.2019 №588, яким беззаперечно підтверджено, що права і обов`язки ліквідованого Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації зберігаються за Департаментом агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації;

- так і змісту положень п.1 ч.1 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП України, п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", зміст яких з урахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах: від 11.06.2020 у справі №826/19187/16 (провадження №К/9901/48395/18), від 31.03.2020 у справі №826/6148/16 (провадження №К/9901/53009/18), від 09.10.2019 у справі №821/595/16 (провадження №К/9901/11497/18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №800/538/17 (провадження №П/9901/310/18), від 25.07.2019 у справі №807/3588/14 (провадження №К/9901/15505/19) та від 27.05.2020 у справі №813/1715/16 (провадження №К/9901/17313/18), від 04.03.2014 у справі №21-8а14, від 27.05.2014 у справі №21-108а14 свідчить, що повноваження ліквідованого Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації перейшли до Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, а з 01.10.2020 до новоствореного органу, тобто, до Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, що у сукупності підтверджує факт того, що фактично відбулася не ліквідація Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, а реорганізація цієї юридичної особи.

При цьому, суд першої інстанції описавши поетапно процедури ліквідації Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації і його припинення відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.2 а.с.186-189), а потім і Департаменту агропромислового розвитку та захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, та створення у подальшому нового органу з 01.10.2020 Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, дійшов мотивованого висновку, що держава в особі Запорізької обласної державної адміністрації не відмовилася від функцій Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, діяльність якого припинено на підставі розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації "Про зміну штатної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації" від 28.11.2019 №588, а обсяг повноважень та функцій Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації є ідентичним до повноважень та функцій припиненого Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, що безумовно також підтверджується додатком 1 до розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 06.07.2018 №345 "Про зміну штатної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації" штатна чисельність працівників Запорізької обласної державної адміністрації становила 618 осіб (т.1 а.с.74), а також Додатком 1 до розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 28.11.2019 р. №588 "Про зміну штатної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації" штатна чисельність працівників Запорізької обласної державної адміністрації також становила 618 осіб (т.1 а.с.68зв.).

Погоджується судова колегія також з висновками суду першої інстанції в частині визнання протиправним і таким, що підлягає скасуванню наказу Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації №30-к від 30.01.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 " з підстав порушення визначеної КЗпП України процедури звільнення позивача, а наведені доводи апелянта ці висновки суду першої інстанції не спростовують.

За наведених вище обставин та з огляду на приписи ч.6 ст.43 Конституції України і ч.1 ст.235 КЗпП України, суд першої інстанції установивши, що звільнення позивача у цій справі відбулося із порушенням установленого законом порядку, тобто, незаконно, то і порушене право позивача має бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Така правова позиція суду повністю узгоджується з висновками Верховний Суд України, викладеними у постанові від 21.05.2014 року у справі №6-33цс14 та з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.09.2020 р. у справі №826/12050/15 (провадження №К/9901/9714/20).

Відповідно, враховуючи, що позивача без законної підстави звільнено з посади з 31.01.2020 року, який був останнім днем його роботи, за правилами ст.235 КЗпП України його слід поновити з 01.02.2020 року саме на роботі, яку він займав до звільнення, тобто на посаді начальника управління персоналу та ведення бухгалтерського обліку Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якої підлягає розрахунку відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оплату праці" і за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, та з урахуванням довідки від 30.01.2020 №13 про заробітну плату позивача за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням (т.1 а.с.26, 80), що з огляду на період вимушеного прогулу позивача - 341 робочих днів (з 01.02.2020 по 14.06.2021 включно) становить 459402,02 грн. (1347,22 грн. х 341 день).

Розрахунок судом першої інстанції розміру суми заробітної плати позивача за період 341 робочих дня вимушеного прогулу апелянтом не оспорюється, тому вказана судом першої інстанції сума підлягає стягненню з Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 , але за відрахуванням утриманих роботодавцем податків, зборів та інших обов`язкових платежів при виплаті цієї суми позивачу.

Судова колегія не бере до уваги, як підставу для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції у цій справі, посилання апелянта на положення Бюджетного кодексу України, оскільки не наявний у відповідача затверджений кошторис, не положення ст.48 Бюджетного кодексу України не звільняють відповідача від обов`язків поновлення незаконно раніше звільненого працівника, не від виплати поновленому на посаді працівнику заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Підсумовуючи вищевикладені факти та обставини, судова колегія визнає за необхідне відмовити у задоволені апеляційної скарги Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту довкілля Запорізької обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник