Справа № 480/95/22
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2022 року Справа № 480/95/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/95/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати їй грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2016-2019 роки в загальній кількості 40 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- зобов`язати П`ятий прикордонний загін Державної прикордонної служби України/військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплати їй грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2016-2019 роки в загальній кількості 40 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо застосування для розрахунку індексації її грошового забезпечення жовтня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) за період з 30.10.2016 по 28.02.2018 включно замість липня 2008 року;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати їй в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 30.10.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - липень 2008 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 /військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на її користь індексацію грошового забезпечення за період з 30.10.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - липень 2008 року, з урахуванням проведених виплат.
Свої вимоги мотивує тим, що з 16.01.2007 по 17.11.2021 проходила службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 /військова частина НОМЕР_1 . Наказом від 17.11.2021 № 536-ОС позивачку звільнено зі служби відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) виключено зі списків особового складу частини та припинено контракт.
Позивачка зазначає, що оскільки має двох неповнолітніх дітей віком до 15 років, окрім основної щорічної відпустки, вона на підставі статті 19 Закону України "Про відпустки" має право на додаткову відпустку як матір двох дітей віком до 15 років (тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів). Однак, в день звільнення зі служби грошова компенсація вищезазначених відпусток не була виплачена позивачці.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 (яка набрала чинність 01.01.2008 та була чинна до 01.03.2018) були підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком № 1 до вказаної постанови.
Згідно особистих карток грошового забезпечення з 2007 по 2021 рік позивачці згідно постанови КМУ № 1294 від 01.01.2008 був встановлений посадовий оклад з 01.01.2008 в розмірі 530 грн, а з 02.07.2008 в розмірі 565 грн, який протягом спірного періоду (2008 - 2018 роки) не змінювався.
Позивачка з 19.11.2013 по 29.10.2016 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
З моменту підвищення посадового окладу (липень 2008 року) в розмірі 565 грн та після виходу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у позивача не змінювався посадовий оклад та становив 565 грн, аж до 01.03.2018 коли було встановлено посадовий оклад в розмірі 2640 грн.
Оскільки у липні 2008 року позивачці було встановлено посадовий оклад в сумі 565 грн та було зафіксовано суму індексації (базовий місяць липень 2008 року) то і після виходу з декретної відпустки, на думку позивачки, має зберігатись базовий місяць який був встановлений до перебування в декретній відпустці.
Подальше підвищення розміру тарифної ставки/посадового окладу після встановлення посадового окладу за посадою, яку займав позивач, відбулось згідно постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
Позивачці з 01.03.2018 було встановлено посадовий оклад в сумі 2640 грн.
Оскільки фактично не відбулось підвищення у період з 30.10.2016 по 28.02.2018 тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займала позивачка, вважає, що за вказаний період при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення, базовим місяцем повинен бути саме липень 2008 року (місяць останнього підвищення посадового окладу /тарифної ставки за посадою, яку займав військовослужбовець).
Підчас звільнення позивачці нараховано та виплачено індексацію за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року включно. Однак, в даному випадку базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивачки повинен бути саме липень 2008 року, тобто місяць в якому постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 (яка була чинна до 01.03.2018) були встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.
Позивачка вважаючи, що відповідачем протиправно не в повному обсязі нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за спірний період її служби звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідачем надано відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволені позову, зазначивши, що застосування підходу, коли базовим місяцем встановлюється січень 2008 року створює ситуацію, за якої обрахунок та виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється з врахуванням суми індексів інфляції, які вже було враховано при обрахунку та виплаті індексації грошового забезпечення до 30.11.2015, що не є належним та обґрунтованим, оскільки механізм підвищення грошових доходів населення у такому випадку вже застосовано.
Дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що позивачка з 16.01.2007 по 17.11.2021 проходила службу в 5 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України/військова частина НОМЕР_1 .
Наказом від 17.11.2021 № 536-ОС позивачку звільнено зі служби відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту) виключено зі списків особового складу частини та припинено контракт.
Підчас звільнення позивачці було нараховано та виплачено індексацію за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року включно.
Згідно розрахунково-платіжної відомості по виплаченій індексації грошового забезпечення за жовтень 2016 - лютий 2018 при нарахуванні та виплаті індексації було застосовано базовий місяць - жовтень 2016 року.
Вважаючи дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 30.10.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця іншого ніж липень 2008 року такими, що порушують гарантії щодо грошового забезпечення військовослужбовця позивачка звернулася до суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту встановлює Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011 -XII).
Предметом спору у цій справі є право позивачки на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як військовослужбовцю-жінці. яка має двох дітей віком до 15 років, за період з 2016 року по 2019 роки в кількості 40 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Пунктом 8 статті 10-1 Закону передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Статтею 4 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" передбачено такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону), 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цьогоЗакону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть встановлюватись інші види відпусток.
Згідно зі статтею 19 названого Закону одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
Відповідно до частини сьомої статті 20 Закону № 504/96-ВР додаткові відпустки працівникам, які мають дітей надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.
За приписами статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що чинним законодавством закріплені гарантії військовослужбовців на отримання, окрім основної щорічної відпустки, за наявності передбачених законом підстав, додаткових відпусток, при цьому додаткові відпустки працівникам, які мають дітей надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 Закону України "Про відпустки", а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами.
Таким чином, оскільки позивачка має двох неповнолітніх дітей віком до 15 років, тому окрім основної щорічної відпустки, вона на підставі статті 19 Закону № 504/96-ВР має право на додаткову відпустку як матір двох дітей віком до 15 років (тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів) за спірний період.
Відповідно до абзацу другого пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011- XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами 1, 6 та 12 цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону № 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ "Про оборону України".
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону України "Про оборону України" визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно- рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.
Водночас, Законом № 2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористану додаткову соціальну відпустку, право на яку позивач набула за період проходження військової служби. При цьому у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, статтею 19 Закону № 504/96- ВР.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (№ 620/4218/18).
Аналогічна позиція була висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 12.08.2021 у справі № 380/425/21.
Згідно довідки щодо кількості ненаданих позивачці днів зазначеної відпустки, за період проходження військової служби з 30.10.2016 до 17.11.2021 становить 40 календарних днів:
за 2016 рік - 10 днів;
за 2017 рік - 10 днів;
за 2018 рік - 10 днів;
за 2019 рік - 10 днів,
за 2020 - 2021 роки підстав для надання відпустки немає, оскільки сину позивачки, 01.08.2004 року народження, у 2019 році виповнилося 15 років.
З огляду на вищезазначені обставини позивачка має право на компенсацію такої відпустки, що не була нею використана за 2016 - 2019 роки в загальній кількості 40 календарних днів.
Щодо індексації грошового забезпечення суд зазначає наступне.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Згідно із п. 1-1 Порядку № 1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.
Відповідно до п. 5 Порядку № 1078. в редакції, яка діяла до 15.12.2015 (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Пунктом 10.2 Порядку визначено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.
Тобто, відповідно до п. 5 Порядку № 1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (далі - Постанова № 1013,) були внесені значні зміни у вищевказаний Порядок, у зв`язку з чим з 01.12.2015 вступили в дію нові правила індексації заробітної плати.
Отже, важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий "базовий" місяць), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого "порогу"), визначеного законом.
Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:
- 101 відсоток - за період до 01.01.2016 (частина перша статті 4 Закону № 1282-ХП в редакції, що діяла до 01.01.2016);
- 103 відсотки - за період після 01.01.2016 (частина перша статті 4 Закону № 1282-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 911 -VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 в редакції, що діяла до 01.12.2015, базовим місяцем для нарахування індексації вважався місяць, в якому відбулася одна із подій:
(1) підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, або
(2) зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.
При цьому місяць, у якому відбулося підвищення, вважається "базовим" при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" збільшено грошове забезпечення військовослужбовців. Зазначена постанова набрала чинності з дня втрати чинності указів Президента України, що визначають умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, але не раніше ніж 01 січня 2008 року.
Таким чином, у зв`язку із прийняттям вказаної постанови базовим місцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача став спочатку січень 2008 року, а потім липень 2008 року (після переведення 02.07.2008 на нову посаду молодшого інспектора 2 категорії - кухаря та встановлення нового посадового окладу) що підтверджується особистими картками грошового забезпечення за період з 2007 по 2021 роки.
При цьому з дати підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2007 № 1294 з 02.07.2008 до 28.02.2018 відповідачем не було прийнято будь-яких рішень на підставі яких відбувались підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач.
Отже, дії відповідача при індексації грошового забезпечення позивача за період з 30.10.2016 по 28.02.2018 застосування базового місяця для проведення індексації, жовтня 2016 року є необґрунтованими.
Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки, яка вперше відбулась у січні 2008 року, вдруге у липні 2008 року при переведенні на посаду молодшого інспектора 2 категорії кухаря на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, якою з 01 березня 2018 року встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Судом встановлено, що підвищення тарифної ставки позивачки за період з 02.07.2008 по 28.02.2018, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося. Отже, після виходу позивачки з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 30.10.2016 тарифна ставка (оклад) позивачки не змінився, тому підстави для обчислення індексації грошового забезпечення позивачці з урахуванням базового місяця - жовтня 2016 року відсутні.
Таким чином, суд вважає, що починаючи з 30.10.2016 повинен застосовувати липень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення позивачки, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені порядком № 1078.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2016-2019 роки в загальній кількості 40 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною першою статті 19 Закону України "Про відпустки" за 2016-2019 роки в загальній кількості 40 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо застосування для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 жовтня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) за період з 30.10.2016 по 28.02.2018 включно замість липня 2008 року.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 30.10.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - липень 2008 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 30.10.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - липень 2008 року, з урахуванням проведених виплат.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал