Справа № 260/1252/22
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2022 рокум. Ужгород№ 260/1252/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Буштинської селищної ради (90566, вул. Головна, буд. 91, смт. Буштино, Тячівський район, Закарпатська область, ) про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Марича Івана Юрійовича, звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Буштинської селищної ради, в якому просить стягнути з Буштинської селищної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з посади секретаря Кричівської сільської ради у розмірі 182182,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 червня 2000 року позивачка була призначена секретарем Кричівської сільської ради. 14 листопада 2020 року її було звільнено з посади секретаря сільради та виконкому у зв`язку із закінченням повноважень ради, згідно ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» та рішення № 1 від 14.11.2020 року сесії сільської ради. На день звільнення позивачка мала невикористані відпустки за час проходження державної служби у органах місцевого самоврядування. Повний фактичний розрахунок було проведено 23 грудня 2021 року. Вказує, що загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка має бути виплачена становить 182182,00 грн.

Зазначає, що невиплата їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є незаконною, порушує її права, гарантовані Конституцією України та чинним законодавством, через що вони мають бути поновлені шляхом стягнення із відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 30.03.2022 року, а також копію адміністративного позову в електронному вигляді було надіслано відповідачу на офіційну адресу електронної пошти, та доставлено 31.03.2022 року відповідно, що підтверджується доказом про доставку електронного листа.

Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 01 червня 2000 року ОСОБА_1 була призначена секретарем Кричівської сільської ради. У 2006 та 2010 роках позивач була обрана секретарем Кричівської сільської ради.

В подальшому, 14.11.2020 року, на підставі рішення № 1 від 14.11.2020 року сесії VIII скликання, ОСОБА_1 звільнена з посади секретаря сільської ради та виконкому у зв`язку із закінченням строку повноважень ради, згідно п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

На переконання позивача під час звільнення відповідач не здійснив із нею повного розрахунку - не нарахував та не виплатив компенсацію за невикористані відпустки в кількості 30 календарних днів за період 2000-2001 років та 20 календарних днів за період з 01 червня по 14 листопада 2020 року, а також вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, у зв`язку з чим звернулася до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного позову від 12 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки за час проходження державної служби у органах місцевого самоврядування в кількості 30 календарних днів за період 2000-2001 років в сумі 10035,65 грн. та 20 календарних днів за період з 01 червня по 14 листопада 2020 року, в сумі 6690,44 грн., всього в сумі 16726,09 грн. (шістнадцять тисяч сімсот двадцять шість гривень дев`ять копійок). Зобов`язано Буштинську селищну раду Тячівського району Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 30 календарних днів відпустки за період 2000-2001 років в сумі 10035,65 грн., за 20 днів з 01 червня по 14 листопада 2020 року в сумі 6690,44 грн., всього 16726,09 грн. (шістнадцять тисяч сімсот двадцять шість гривень дев`ять копійок). В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, 24 грудня 2021 року з нею було проведено повний розрахунок, зокрема нараховано 16726,09 грн.

Виходячи із розрахунків позивача, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка має бути виплачена становить 182182,00 грн

У зв`язку із вищевказаним позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, позивача 14.11.2020 року звільнено з посади секретаря сільської ради та виконкому, однак при звільненні відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив усіх належних їй сум.

Зважаючи на приписи частини другої статті 116 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу грошове забезпечення у повному обсязі у день звільнення - 14.11.2020 року, проте остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 24.12.2021 року.

Оскільки відповідачем не проведено своєчасний та повний розрахунок з позивачем при звільненні у встановлені строки, чим допущено протиправну бездіяльність, тому відповідно до статті 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь період затримки такого розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 13.05.2020 справа № 810/451/17 зазначила, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Підпунктом «б» пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Згідно з пунктом 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, оскільки остаточний розрахунок з позивачем у зв`язку із звільненням проведений 24.12.2021 року, а звільнення останньої відбулося 14.11.2020 року, то із відповідача належить стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 14.11.2020 року (наступний день після звільнення) по 23.12.2021 року за затримку терміном 278 днів.

Відповідно до довідки про доходи позивача, заробітна плата позивача у вересні 2020 року становила 13700,00 грн., у жовтні 2020 становила 13700,00 грн. (13700,00 + 13700,00 = 27400,00 грн).

Відтак, середньоденна заробітна плата становить 637,21 грн (за останні 2 місяці 27400,00 грн. /43 робочих днів за останні два повні місяці вересень та жовтень 2020 року).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 177144,38 грн. (637,21 х 278 днів = 177144,38 грн.).

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у вказаній справі, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії позивача та відповідача щодо її виплати.

Суд зазначає, що при визначеній сумі несвоєчасно виплаченої грошової компенсації за невикористані відпустки - 16726,09 грн. середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 177144,38 грн., що у рази перевищує суму невиплаченої суми, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності та пропорційності між інтересами позивача і відповідача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 враховував істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

При вирішенні цього спору, суд враховує застосований Верховним Судом у справі №806/2473/18 підхід та у даному випадку істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку становить: 16726,09 грн. (частка несвоєчасно виплаченого суми) / 177144,38 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 9,44 %. Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 9,44 %, становить: 637,21 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 9,44 % = 60,15 грн.; 60,15 грн. х 278 днів (дні затримки розрахунку) = 16721,70 грн.

Таким чином, враховуючи очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 16721,70 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача (з урахуванням принципу пропорційності) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 16721,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1821,82 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 КАС України, Кодексом законів про працю, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Буштинської селищної ради (90566, вул. Головна, буд. 91, смт. Буштино, Тячівський район, Закарпатська область, ) про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Буштинської селищної ради (90566, вул. Головна, буд. 91, смт. Буштино, Тячівський район, Закарпатська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2020 року по 24.12.2021 року у сумі 16721,70 грн. (шістнадцять тисяч сімсот двадцять одну грн. 70 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Буштинської селищної ради (90566, вул. Головна, буд. 91, смт. Буштино, Тячівський район, Закарпатська область, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 910,50 грн. (дев`ятсот десять грн. 50 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич