Справа № 480/12374/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення вихідної допомоги,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Сумської обласної прокуратури (далі - відповідач, Сумська обласна прокуратура), поданої на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху (ас.76-84), просив:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільнені в розмірі середнього місячної заробітної, що становить 21 405, 83 грн.;
2) стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в зв`язку із звільненням в розмірі 21 405, 83 грн. (середньо місячної заробітної плати), обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Свої вимоги мотивував тим, що наказом керівника Сумської обласної прокуратури №183к від 28.07.2020 позивача звільнено з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Сумської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 04.08.2020, однак, при цьому відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена позивачу вихідна допомога при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку, передбачена ст.44 Кодексу законів про працю України. Відмітив, що Законом України "Про прокуратуру" не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Натомість, Кодекс законів про працю України встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Ухвалою суду від 01.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 20.12.2021 було залишено без задоволення заяву представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.39-41,43).
Ухвалою суду від 23.12.2021 позовну заяву було залишено без руху, а ухвалою суду від 18.01.2021 у зв`язку з виконанням позивачем вимог ухвали суду від 23.12.2021, було ухвалено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.69-70,117).
Ухвалою суду від 19.01.2021 було визнано поважною причину пропуску строку для звернення з даним позовом до суду (а.с.85-90) та відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду (а.с.59-66,118-119).
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.50-56), в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на необґрунтованість позовних вимог. Так, вказав, що ні спеціальними Законами України Про прокуратуру, ні Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX, ні ст.44 КЗпП України не передбачено виплати вихідної допомоги прокурорам, яких звільнено відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з прийняттям рішення кадровою комісією про неуспішне проходження позивачем другого етапу атестації. Тобто юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача є настання такої події як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем другого етапу атестації, а не внаслідок ліквідації, реорганізації або скорочення чисельності працівників органів прокуратури. Відтак, правові підстави для виплати вихідної допомоги ОСОБА_1 у Сумської обласної прокуратури відсутні.
Відповідь на відзив позивачем станом на момент розгляду справи подано не було.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом згідно записів трудової книжки позивача встановлено, що ОСОБА_1 працював на різних посадах в органах прокуратури та наказом від 08.05.2019 за №106к був переведений на посаду прокурора третього відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Сумської області (а.с.103-104).
28 липня 2020 року наказом прокуратури Сумської області №183к, керуючись ст.11 Закону України Про прокуратуру, п.3, пп. 2 п. 19 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-IX, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Сумської області на підставі п. 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру з 4 серпня 2020 року (а.с.96).
Підставою видання вказаного наказу зазначено рішення третьої кадрової комісії №44.
Наказом від 16.04.2021 за №238к відповідача на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2021 у справі 480/5544/20 ОСОБА_1 був поновлений на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Сумської області з 05.08.2020 та скасований наказ прокуратури Сумської області від 28 липня 2020року №183к (а.с.97).
Проте, наказом від 19.10.2021 №401 Сумська обласна прокуратура на виконання постанови Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №480/5544/20, було скасовано наказ від 16.04.2021 за №238к (а.с.98).
Таким чином, позивач вважається звільнений на підставі наказу прокуратури Сумської області від 28 липня 2020 року №183к. Однак, відповідачем не було виплачено позивачу вихідну допомогу при звільненні, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі Закон України «Про прокуратуру».
Пункт 9 частини 1 статті 51 Закону Україні "Про прокуратуру", на підставі якого було звільнено позивача, визначає, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Згідно із пп.2 п.19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органі в прокуратури" №113-IX від 19.09.2019, в редакції чинній на час прийняття наказу від 28.07.2020 №183к, яким було звільнено позивача (далі Закон №113-ІХ від 19.09.2019) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч. 1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Даним Законом №113-ІХ від 19.09.2019, крім іншого статтю 51 Закону України «Про прокуратуру» доповнено частиною 5, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої п.9 ч.1 цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Згідно з ст.1 Кодексу законів про працю Україні (далі КЗпП України), Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
За приписами п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
За приписами статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та п.п.1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Законом №113-IX від 19.09.2019 стаття 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою, за змістом якої особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст.ст. 42, 42-1, ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Представник відповідача наголошує, що позивача було звільнено на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону Україні "Про прокуратуру", однак, у зв`язку з рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, що є відмінним від юридичного факту вказаного у ст.ст.40,44 КЗпП України.
Вказане суд не приймає до уваги, оскільки, з наказу від 28.07.2020 №183к чітко вбачається про звільнення позивача саме на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с.96).
При цьому судом враховано, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року в справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30 липня 2019 року в справі №804/406/16 та від 08 серпня 2019 року в справі №813/150/16.
Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією із таких гарантій є виплата працівникові, який звільняється, вихідної допомоги.
Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівникові у випадках, передбачених законом, роботодавцем у колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору із незалежних від працівника обставин.
Приписами Закону України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 КЗпП України.
Внесені Законом №113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.
Відтак, частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом із тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів, а отже не заборонено застосування приписів статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 22 липня 2021 року в справі №300/2000/20, від 12 серпня 2021 року в справі №420/4554/20, від 29.11.2021 у справі №480/6504/20.
З огляду на наведене, суд визнає про наявність у позивача при звільненні з органів прокуратури права на отримання вихідної допомоги, а тому відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. Не здійснивши виплату такої вихідної допомоги, відповідач допустив бездіяльність, яка не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання такої бездіяльності протиправною та стягнення суми не виплаченої вихідної допомоги є обґрунтованими.
Розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, відповідно до п.8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане суд вважає необхідним стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача в рахунок повернення сплачений згідно квитанції від 17.01.2022 (а.с.112) за подання позову до суду судовий збір в розмірі 908грн.
При цьому враховуючи приписи ч.3 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання (в даному випадку 17.11.2021 (а.с.32), сума 84,40грн. сплачена позивачем згідно квитанції від 17.01.2022, на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху (а.с.112), було надмірно сплаченою, та яка згідно пп.1 п.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернена за клопотанням особи, яка його сплатила.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні у розмірі середньомісячної заробітної плати.
Стягнути з Сумської обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 908,00грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 20.04.2022.

Суддя І.Г. Шевченко