Справа № 380/1733/20
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 380/1733/20

адміністративне провадження № К/9901/32029/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - ГУ Держпраці) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 (головуючий суддя - Карп`як О.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 (головуючий суддя Кузьмич С.М., судді: Улицький В.З., Довга О.І.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Аро Солюшинс Львів» до ГУ Держпраці про визнання незаконною та протиправною перевірки, скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «Аро Солюшинс Львів» (далі-позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ Держпраці (далі - відповідач), в якому позивач просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ 4716/468АВ/ФС від 03.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що інспекційне відвідування проведено не уповноваженими посадовими особами, а складений акт інспекційного відвідування не відповідає формі, через що такий акт не може бути підставою ані для винесення оскаржуваної постанови, ані взятий до уваги як доказ правопорушення, оскільки не є допустимим доказом у справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2021, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021, позов ТОВ «Аро Солюшинс Львів» задоволено повністю.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив з того, що укладені цивільно-правові договори не визнані у встановленому порядку недійсними. Договори підписані сторонами та волевиявлення сторін спрямоване на виникнення не відносин трудового найму, а відносин цивільно-правового характеру, при укладенні цивільно-правового договору сторони вільні у формулюванні його умов. З огляду на предмет укладених договорів та поняття трудового договору, не встановлення факту щодо організації процесу трудової діяльності (внутрішнього розпорядку, нарахування та виплати заробітної плати, забезпечення умов праці) аргументи відповідача, що характер відносин між ТОВ «Аро Солюшинс Львів» та фізичними особами є трудовими не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2021 року ГУ Держпраці звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 821/851/17, від 30.07.2020 у справі № 160/8063/18, від 09.07.2020 у справі № 818/471/17, від 17.04.2018 у справі № 826/12612/17.

Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу ГУ Держпраці, в якому вказується на законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на правильність висновків судів попередніх інстанцій.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Верховний Суд ухвалою 01.09.2021 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ Держпраці.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу № 2305-П від 26.11.2019 інспекторами праці, за участю старшого оперуповноваженого відділу боротьби з торгівлею людьми та злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУ НП у Львівській області капітана поліції Магдяк Юрія Ігоровича , оперуповноваженого відділу боротьби з торгівлею людьми та злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУНП у Львівській області капітана поліції Вороницького Юрія Анатолійовича , старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ ГУНП у Львівській області майора поліції Лаврінціва Ігоря Ігоровича , у відповідності до направлення від 26.11.2019 № 2305 на підставі підпункту 2 пункту 5 Порядку проведено захід державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині неналежного оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків у ТОВ «Аро Солющинс Львів».

За результатами проведеного інспекційного відвідування у ТОВ «Аро Солющинс Львів», інспектор праці Веліахмедов Б.З., склав акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 09.12.2019 № ЛВ4716/462/АВ (далі - акт інспекційного відвідування від 09.12.2019), у якому зафіксував порушення позивачем: частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, пункт 2.5 глави 2 Інструкції №58, частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 53 Кодексу законів про працю України, частини четвертої статті 73 Кодексу законів про працю України, частини 5 статті 79 Кодексу законів про працю України, частини першої та другої статті 107 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 106 Кодексу законів про працю України, частини першої та другої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 ЗУ № 108, частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини четвертої статті 24 ЗУ № 504.

За наслідками встановлених порушень відповідачем складено Припис про усунення виявлених порушень №ЛВ4716/462/АВ/П від 09.12.2019.

У подальшому, 12.12.2019 ТОВ «Аро Солющинс Львів» подані зауваження на акт інспекційного відвідування № ЛВ4716/462/АВ/П від 09.12.2019 Головному управлінню Держпраці у Львівській області, до яких долучено цивільно правові договори №1/016, №1/012, №1/014, заяви, повідомлення фізичних осіб та наказ №10-А, від 27.02.2019.

18.12.2019 за вих. № 13343/4/04.4-09 ГУ Держпраці на адресу ТОВ «Аро Солющинс Львів» скеровано відповідь на зауваження до акту інспекційного відвідування.

23.12.2019 на адресу ГУ Держпраці позивачем направлено супровідний лист щодо виконання вимог припису № ЛВ4716/462/АВ/П від 09.12.2019.

Начальником ГУ Держпраці за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акту від 09.12.2019, прийнято постанову про накладення штрафу від 03.02.2020 № ЛВ4716/462/АВ/ФС, за порушення вимог частини першої, частини третьої статті 24 КЗпП України, застосовано штраф у розмірі 500760 грн.

Зі змісту акту та оскаржуваної постанови слудує, що в ході проведення інспекційного відвідування, яке фіксувалося засобами фото - відеофіксації, за виконанням трудової дисципліни зафіксовано: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ході інспекційного відвідування посадовими особами товариства не надано підтверджуючих документів щодо укладення трудових договорів з даними працівниками відповідно до вимог частини першої, третьої статті 24 КЗпП України.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частин 1-3 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

В касаційній скарзі заявник покликався як на підставу касаційного оскарження на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, а також на те, що судами помилково враховано при розгляді цієї справи правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 821/851/17, від 30.07.2020 у справі № 160/8063/18, від 09.07.2020 у справі № 818/471/17, від 17.04.2018 у справі № 826/12612/17.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Конвенції Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 № 1985-IV «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» (далі - Конвенція Міжнародної організації праці) система інспекції праці на промислових підприємствах застосовується до всіх підприємств, щодо яких інспектори зобов`язані забезпечити застосування правових норм щодо умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи.

Пунктом «а» статті 3 вказаної Конвенції визначено, що завданнями системи інспекції праці є забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи, як наприклад, норм щодо тривалості робочого дня, заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров`я і добробуту, використання праці дітей і підлітків та з інших подібних питань, у тій мірі, в якій інспектори праці повинні забезпечувати застосування таких норм.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

КЗпП України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України) .

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно із статтею 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи), держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 6).

Згідно із пунктом 1 Положення №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Отже, ГУ Держпраці наділено контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 (далі - Порядок № 823, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав: 1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; 2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; 3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 4) за рішенням суду; 5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин; 6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної; - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився; - роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; - роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників; 7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю; 8) за дорученням Прем`єр-міністра України; 9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 10) за запитом народного депутата; 11) у разі невиконання вимог припису.

Отже, підставою для інспекційного відвідування може бути рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Судами встановлено, що підставою для інспекційного відвідування слугував наказ начальника Головного управління Держпраці у Львівській області №2305-П від 26.11.2019 року Про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Аро Солюшинс Львів» та направлення від 26.11.2019 № 2305.

Підставою для винесення наказу начальника ГУ Держпраці у Львівській області №2305-П від 26.11.2019 року Про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Аро Солюшинс Львів» стала доповідна записка заступника начальника управління - начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів у Львівській області ОСОБА_9 від 25.11.2019 року № 5632/1 та звернення ОСОБА_8 від 11.11.2019 року за вх. № Т- 1549.

Пунктом 11 Порядку №823 (у редакції чинній станом на момент проведення перевірки до 31.12.2019) передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно без попереднього повідомлення зокрема мають право за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів.

Судами встановлено, що в наказі начальника ГУ Держпраці №2305-П від 26.11.2019 «Про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Аро Солюшинс Львів» та в направленні від 26.11.2019 № 2305 залучено до проведення інспекційного відвідування старшого оперуповноваженого відділу боротьби з торгівлею людьми та злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУ НП у Львівській області капітана поліції Магдяк Юрія Ігоровича , оперуповноваженого відділу боротьби з торгівлею людьми та злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУНП у Львівській області капітана поліції Вороницького Юрія Анатолійовича , старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ ГУНП у Львівській області майора поліції Лаврінціва Ігоря Ігоровича .

Відсутність підстав та порушення процедури залучення працівників поліції висловлені позивачем у запереченні на акт інспекційного відвідування, на що ГУ Держпраці у відповіді повідомило ТОВ «Аро Солюшинс Львів» про те, що працівники поліції залучені на підставі доповідної записки від 25.11.2019 заступника начальника управління - начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів у Львівській області ОСОБА_9.

При цьому, в листі Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09.02.2021 за № 125/23-2021 щодо розгляду адвокатського запиту стосовно участі працівників УБЗПТЛ ГУНП у Львівській області в проведенні перевірки у формі інспекційного відвідування ТОВ «Аро Солюшинс Львів» повідомлено наступне: 26.11.2019 до Управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшов лист Головного управління Держпраці у Львівській області щодо участі працівників УБЗПТЛ у заході державного контролю ТОВ «АРО Солюшинс Львів» за адресою здійснення господарської діяльності: м. Львів, вул. Пасічна, 93б у період з 26.11.2019 по 09.12.2019, оскільки у процесі здійснення господарської діяльності зазначеного ТОВ, могли містити ознаки кримінального правопорушення та/або могла існувати загроза безпеці інспектора праці. Інспекційне відвідування ТОВ «Аро Солюшинс Львів», котре відбулось 26.11.2019, за участі працівників поліції, проведено працівниками УБЗПТЛ ГУНП у відповідності до вимог Закону України Про Національну поліцію.

Разом з цим, суди виходили з того, що відповідачем не надано документального підтвердження щодо залучення працівників правоохоронних органів та наявності підстав для цього відповідно до підпункту пункту 11 Порядку №823.

Також судами враховано, що у разі проведення спільного заходу згідно з листом ГУ Держпраці щодо участі працівників УБЗПТЛ, то відповідач мав надати докази про проведення інспекційного вівідування саме у такий спосіб з дотримання передбаченої законом процедури залучення працівників поліції у випадку загрози інспектору праці та доказів наявності ознак кримінального правопорушення ТОВ «Аро Солюшинс Львів».

Щодо суті виявлених порушень законодавства про працю колегія суддів враховує такі обставини справи і норми законодавства.

Відповідальність за порушення законодавства про працю регламентовано статтею 256 КЗпП України, частиною першою якої передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (пункт 2 частини другої статті 256 КЗпП України).

Згідно із частиною четвертою статті 256 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до частини сьомої статті 256 КЗпП України сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що оспорювану постанову про накладення на позивача штрафу ухвалено відповідачем за порушення вимог частин першої та третьої статті 24 КЗпП України, а саме: за допуск до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України працівників.

Так, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII «Про охорону праці» (далі - Закон № 2694-XII) працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно частин першої та другої статті 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно із частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За правилами положень статей 902-903 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу чинного законодавства слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Верховний Суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 02.02.2021 по справі №0540/5987/18-а.

У справі, яка розглядається судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.11.2019 між фізичними особами і ТОВ «Аро Солюшинс Львів» укладені цивільно-правові договори.

За умовами цих договорів виконавці зокрема зобов`язуються надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених цими договорами, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (роботи). Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали. Виконавець має право залучати фахівців для якісного і своєчасного надання послуг (виконання робіт). Послуги (роботу) зазначених фахівців виконавець оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами. Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватися Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) Сторони підписують після надання послуг (виконання робіт). Він є невід`ємною частиною даного договору.

Також судами встановлено, що між позивачем і фізичними особами підписані Акти приймання-передачі наданих послуг за цивільно - правовими договорами.

На підтвердження здійснення оплати за надані послуги надано розрахунки, видаткові касові ордери та платіжні відомості.

Крім того, судами встановлено, що інспектором не враховано цивільно - правовий договір, укладений з Матковською Діаною № 3/009, який був наданий інспектору на його вимогу від 27.11.2019.

Суди також обґрунтовано врахували доводи позивача про те, що копії цивільно - правових договорів з вищезазначеними особами подавались разом із скаргою на акт інспекційного відвідування, що підтверджується копією зауважень на акт інспекційного відвідування від 12.12.2019, проте ці договори не враховані відповідачем при прийнятті спірної постанови.

Предметом цивільно-правових договорів, укладених позивачем з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є кінцевий результат праці, оскільки вищевказані особи виконували конкретний вид і обсяг робіт (послуг) протягом чітко визначеного періоду, які виконавці передавали замовнику.

При цьому, за договорами виконавці самі організовували процес надання послуг не підпорядковуючись внутрішньому трудовому розпорядку, власними засобами і матеріалами та із можливістю залучення третіх осіб.

Суди попередніх інстанцій також врахували те, що відповідачем не доведено, що на вказаних осіб поширювались правила внутрішнього трудового розпорядку. Жодні накази, розпорядження про прийняття їх на роботу, допуск до роботи за цими договорами не видавалися, пільги, компенсації, заохочення за успіхи в роботі та стягнення за порушення трудової дисципліни до них не застосовувалися. Оплата праці за роботу (надані послуги) не мала систематичного характеру, як це передбачено трудовим договором, були разовими, проводилися згідно актів і тільки після виконання.

Більш того, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не заперечували свого волевиявлення саме на укладення цивільно-правових угод, не заявляли про порушення своїх прав з боку ТОВ «Аро Солюшинс Львів» в ході виконання умов таких договорів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що цивільно-правові угоди між позивачем та фізичними особами укладалися саме для виконання конкретної роботи, яка спрямована на одержання певних результатів праці. У зв`язку з досягненням зазначеної мети взаємовідносини між позивачем та відповідними працівниками припинилися.

Судами у цій справі також правильно враховано, що за договорами оплата здійснювалась фізичним особам не систематично, а одноразово, а підставою для виплати суми нагороди слугували фактично надані послуги, надання яких в свою чергу підтверджується актами виконаних робіт. Отже вказані угоди містять умови притаманні саме цивільно - правовим угодам, та не регламентують сам процес праці, що є ознакою трудових договорів.

З приводу доводів касаційної скарги про те, що судами не враховані висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 821/851/17, від 30.07.2020 у справі № 160/8063/18, від 09.07.2020 у справі № 818/471/17, від 17.04.2018 у справі № 826/12612/17, колегія суддів зазначає таке.

Так, у справі №821/851/17 судами було встановлено, що у роботодавця були оформлені відносини з фізичними особами, які фактично здійснювали роботу охоронців, щодо яких вівся табель обліку використання робочого часу та внутрішній розподіл заробітної плати. Такі відносини були оформлені шляхом укладення цивільно-правового договору, але за своїм характером фактично були трудовими, оскільки не містили конкретних фізичних величин або ж об`ємів робіт; в свою чергу, працівники виконував певні функції за конкретною посадою, а не індивідуально-визначену роботу.

Так само у справі №160/8063/18 та 818/471/17 судами досліджені докази та встановлені обставини, за яких умови цивільно-правових угод та характер робіт свідчили про наявність трудових відносин між роботодавцями та виконавцями послуг.

У справі № 826/12612/17 предметом оскарження був наказ Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про проведення документальної позапланової виїзної перевірки та дії податкового органу щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки в контексті оцінки дій платника щодо допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Отже, правові позиції у судових рішеннях Верховного Суду, на які посилається відповідач, сформовані за результатом перегляду судових рішень, ухвалених за інших фактичних обставин, через що ці висновки не є релевантними.

В свою чергу, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, однак суд касаційної інстанції, в силу приписів частини 2 статті 341 КАС України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності постанови про застосування штрафу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають розподілу, а понесені позивачем судові витрати не повертаються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2021 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Тацій

Судді : С.Г. Стеценко

Т.Г. Стрелець