Справа № 260/703/22
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2022 рокум. Ужгород№ 260/703/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши у письмову провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Бем Ю.Ю. в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (далі - відповідач) у якому просить: визнати протиправним та скасувати Рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 16 сесії VIII скликання від 18.11.2021 року «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»; зобов`язати Великобийганську сільську раду Берегівського району Закарпатської області розглянути повторно подане клопотання та прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративно- територіальних межах Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області; відшкодувати Позивачу понесені ним судові витрати у вигляді отримання професійної правничої допомоги адвоката на підставі укладеного Договору 24/09/21 від 24.09.2021 року у загальному розмірі 10 000. 00 грн. (десять тисяч гривень).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 від 18.11.2021 року (надалі Рішення) Позивачу було відмовлено в надані такого дозволу, згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначена земельна ділянка згідно генерального плану села Велика Бийгань передбачена для містобудівних потреб. Позивач вважає, що зазначена відмова у вигляді Рішення № 717 від 18.11.2021 р. є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки Позивач дотримався Земельного кодексу України та визначеного порядку отримання у безоплатну приватизацію землі для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що Рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 16 сесії VIII скликання від 18.11.2021 року «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» є правомірним. Вказує, що з наданого позивачем графічного матеріалу неможливо встановити чітке місце розташування бажаної земельної ділянки. На копії ресурсу Публічної кадастрової карти України вказано лише нумерацію частини земельних ділянок. Інші дані, такі як номер кадастрових зон і кварталів, площа кадастрових зон і кварталів, відсутні, доданий до клопотання позивачки фрагмент кадастрової карти, не може вважатися графічним матеріалом в розумінні положень ч. 6 ст. 118 ЗК України, оскільки не дає можливість встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивачка бажає отримати безоплатно у власність та перевірити відповідність місця розташування вимогам закону. Також вказує, що земельна ділянка, яку має намір отримати у власність позивач є земельною ділянкою для потреб територіальної громади, а саме для містобудівних потреб. Відповідач ставить під сумність бажвння позивача використовувати під вказане цільове призначення, адже позивачка не є мешканцем навіть Закарпатської області.

Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у листопаді 2021 року звернулася до Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею по 2.000 га, яка розташована на території Закарпатської області Берегівського району в адміністративно-територіальних межах Великобийганської сільської ради, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області.

До вказаної заяви позивачем було додано: копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; графічний матеріал на якому зображене бажане місце розташування земельної ділянки.

Рішенням Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 від 18.11.2021 року (надалі Рішення) Позивачу було відмовлено в надані дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною загальною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначена земельна ділянка згідно генерального плану села Велика Бийгань передбачена для містобудівних потреб.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно п. "б" ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно п. "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Судом встановлено, що позивачем подано всі необхідні документи разом із клопотанням.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що з наданого позивачем графічного матеріалу неможливо встановити чітке місце розташування бажаної земельної ділянки, суд зазначає, що у поданому позивачем графічному матеріалі зазначено таку інформацію як: ІКК - район, КОАТУУ, зона, квартал; Район область, район, КОАТУУ; Область область. Разом з тим, нижче графічного матеріалу зазначено, що бажане місце розташування земельної ділянки в адміністративно-територіальних межах Великобийганської сільської ради, поруч з земельною ділянкою кадастровий номер якої: :10:002:0177. Відтак суд відхиляє довід відповідача щодо неможливості встановити чітке місце розташування бажаної земельної ділянки, і відповідно посилання на висновок постанови Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 756/6448/16, в якій судом встановлено невідповідність графічного матеріалу нормам чинного законодавства, у справі, де був відсутній жодний розпізнавальний елемент спірної земельної ділянки.

Окрім того, як вбачається із рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 від 18.11.2021 року Позивачу було відмовлено в надані дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною загальною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки зазначена земельна ділянка згідно генерального плану села Велика Бийгань передбачена для містобудівних потреб, від так суд приходить до переконання, що відповідач встановив, про яку земельну ділянку саме просив позивач у своєму клопотанні.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма кореспондується зі змістом абз. 1 ч. 3 ст. 123 ЗК України, якою визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на вказані норми права, суд дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 24 квітня 2018 року № 814/1961/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 803/1244/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 від 18.11.2021 року Позивачу було відмовлено в надані дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною загальною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, згідно п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 2 ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки зазначена земельна ділянка згідно генерального плану села Велика Бийгань передбачена для містобудівних потреб.

Однак, відповідачем не надано доказів на підтвердження того що зазначена земельна ділянка згідно генерального плану села Велика Бийгань передбачена саме для містобудівних потреб.

На адвокатський запит від 15.12.2021 р. щодо надання роз`яснень з приводу прийнятого рішення та з проханням надати копії підтверджуючих документів, зокрема про надання підтверджуючої інформації, що бажана земельна ділянка згідно генерального плану села Велика Бийгань передбачена для містобудівних потреб, відповідачем у своєму листі відповіді від 28.12.2021 року на таку не надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач так само вказує, що земельна ділянка, яку має намір отримати у власність позивач є земельною ділянкою для потреб територіальної громади, а саме для містобудівних потреб, проте жодних підтверджуючих доказів суду не надав також.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що підстав відмови, які передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідачем не доведено.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування Рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 16 сесії VIII скликання від 18.11.2021 року «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Великобийганську сільську раду Берегівського району Закарпатської області розглянути повторно подане клопотання та прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративно- територіальних межах Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, суд зазначає наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачеві дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у відповідності до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням викладеного, та з огляду на скасування Рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 від 18.11.2021 року, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно з урахуванням висновків суду, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11 листопада 2021 року про надання дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею по 2.000 га., яка розташована на території Закарпатської області Берегівського району в адміністративно-територіальних межах Великобийганської сільської ради, за рахунок земель комунальної власності, які знаходяться у розпорядженні Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області., та прийняти, відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

Таким чином, позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

За правилами встановленими ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності Рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 від 18.11.2021 року щодо відмови в надані дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною загальною площею 2.0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, вимоги позивача про визнання протиправними та скасування вищевказаного рішення відповідають вимогам законодавства та встановленим судом обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим позов підлягає до часткового задоволення та необхідно визнати протиправним та скасувати Рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 16 сесії VIII скликання від 18.11.2021 року «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» та зобов`язати Великобийганську сільську раду Берегівського району Закарпатської області розглянути повторно подане клопотання щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративно- територіальних межах Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, з урахуванням висновків суду та прийняти відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем для звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2977,20 грн, про що в матеріалах справи міститься доказ квитанція № 0838-3650-7911-4533 від 01.02.2022 р. Оскільки адміністративний позов задоволено частково, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1984,80 грн., оскільки судом не встановлено обставин, передбачених ч. 8 ст. 139 КАС України, щодо зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій позивача. Відповідні судові витрати належить компенсувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на оплату правничої допомоги, адвоката, у розмірі 10 000,00 грн.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 15.03.2019 по справі №826/7778/17.

У постанові від 24.01.2019 у справі №910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження витрат на правову допомогу при поданні позову позивач надав договір про надання правничої (правової) допомоги № 24/09/21 від 24.09.2021 року, попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат від 31.01.2022 р.

Відповідно до вищевказаних документів, вартість правової допомоги адвоката визначено у розмірі 10000,00 грн.

Відповідач у поданому відзиві проти заявленої суми у 10000,00 грн. на витрати правової допомоги адвоката заперечив. Вказав, що у чинному Законі України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відсутній такий вид адвокатської діяльності як зазначив адвокат в позові та акті прийому - передачі виконаних робіт (надання правничих послу), а саме: «Супровід судової справи| в суді першій інстанції», тому, не зрозуміло що це за вид адвокатської діяльності, крім того провадження у справі відкрито у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тобто адвокат брати участі у судовому засіданні не буде. Зазначає, що як зазначено в договорі № 24/09/21 про надання правничої (правової) допомоги від 24.09.2021 року, а саме в пункті 7.1 розділу 7 «Усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами», однак адвокатом не надано жодних доказів врегулювання шляхом переговорів питання сплати гонорару клієнтом (позивачем) та неможливості вирішення даного спору до звернення до| суду з позовною вимогою сплати гонорару.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 10000,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною в частині їх необхідності. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Даний спір не потребував значних затрат часу, а ведення цієї справи у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині складання та подання позовної заяви. Суд вказує, що судових засідань в даній справі не було призначено, розгляд справи відбувався у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, у сумі 3000,00 грн.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (вул. Головна, буд.61,с. Велика Бийгань, Берегівський район, Закарпатська область,90232, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 717 16 сесії VIII скликання від 18.11.2021 року «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Зобов`язати Великобийганську сільську раду Берегівського району Закарпатської області (вул. Головна, буд.61,с. Велика Бийгань, Берегівський район, Закарпатська область,90232, ) розглянути повторно, з урахуванням висновків суду, подане клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративно- територіальних межах Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, та прийняти, відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з бюджетних асигнувань Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області (вул. Головна, буд.61,с. Велика Бийгань, Берегівський район, Закарпатська область,90232, ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору