Справа № 240/42787/21
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 113070200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
У грудні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №309406 від 30 листопада 2021 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що його безпідставно притягнуто до відповідальності за відсутності вчинення ним правопорушення. Згідно постанови його притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності як фізичну особу, при цьому інкриміновано порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього Закону, вчинене фізичною особою підприємцем. Вказує, що відповідачем в оскаржуваній постанові не конкретизоване допущене ним порушення. Акт перевірки складений стосовно водія ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості надати пояснення стосовно своєї невинуватості. Також зазначає, що за неправильне внесення даних до товарно-транспортної накладної чи неповне її заповнення відповідальність не передбачена. Крім того позивач звертає увагу на незазначення у постанові про можливість її оскарження.
Ухвалою суду від 13 січня 2022 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.
Ухвалою суду від 07 лютого 2022 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Під час проведення перевірки встановлено, що водій здійснює перевезення вантажу у відповідності до товарно-транспортної накладної від 22 жовтня 2021 року №1352 оформленої неналежним чином.
У зазначеній накладній відсутні наступні дані: модель, габарити транспортного засобу; серія та номер посвідчення водія; реквізити замовника, перевізника, вантажовідправника; маса брутто, нетто.
Згідно наданого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 автомобіль належить ОСОБА_1 .
У зв`язку з відсутністю у водія належно оформленої товарно-транспортної накладної, посадовими особами Подільського міжрегіонального управління Укртранспбезпеки 22 жовтня 2021 року складено акт №297635, в якому зафіксовано виявлене порушення.
Уважаючи таке рішення протиправним, ФОП ОСОБА_1 подав цей позов до суду.
У судовому засіданні представник позивач просив позов задовольнити. Зазначив, що 22 жовтня 2021 року водій ОСОБА_2 керував належним позивачу автомобілем на підставі договору оренди транспортного засобу від 10 січня 2015 року. ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, у трудових відносинах з позивачем не перебуває і перевезення вантажу здійснював на усне замовлення останнього. Таким чином ФОП ОСОБА_2 є вантажоперевізником, що і було зазначено у товарно-транспортній накладній, а тому позивач не може нести відповідальності за його рішення, дії чи бездіяльність.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.
На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотання представників сторін 22 лютого 2022 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2344-ІІІ).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Статтею 1 Закону України № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
У силу статті 34 Закону України № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлюється Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 з наступними змінами та доповненнями (далі Порядок №1388).
Згідно пункту 2 зазначеного Порядку він є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх.
Відповідно до абзацу 4 пункту 16 Порядку № 1388 тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням користувача чи розпорядника транспортним засобом та за зверненням власника, що передав транспортний засіб у користування і/або розпорядження фізичній або юридичній особі на строк, зазначений у його заяві або документах, які підтверджують право користування і/або розпорядження транспортним засобом.
Згідно з пунктом 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 серпня 2010 року № 379 (далі Інструкція № 379) якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у разі передачі транспортного засобу у користуванні іншій особі, при здійсненні перевезення вантажу згідно вимог статті 48 Закону України 2344-ІІІ у перевізника має бути в наявності тимчасовий реєстраційний талон на такий транспортний засіб.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №804/8740/16.
Надаючи оцінку доводам позивача про те, що перевезення вантажу ОСОБА_2 здійснював на його усне замовлення, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 33 Закону України №2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Положеннями статті 50 Закону України №2344-ІІІ встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Положення цієї правової норми кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.
Таким чином, з аналізу наведених вище норм слід дійти висновку, що договір перевезення вантажу є двостороннім правочином, який повинен відповідати вимогам цивільного законодавства та укладатись виключно у письмовій формі.
Однак, під час розгляду справи позивачем не надано доказів на підтвердження укладення із ОСОБА_2 договору про перевезення вантажу у письмовій формі.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази (копії товарно-транспортної накладної та договору оренди транспортного засобу), а також довідка позивача від 22 лютого 2022 року, містять у собі суперечності, що не дає підстави вважати їх належними доказами.
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі №820/4624/17.
Також суд зауважує, що позивач не був позбавлений права під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, надати пояснення та/або додаткові докази Подільському міжрегіональному управлінню Укртранспбезпеки щодо складення документів відносно неналежної особи.
Таким чином, у даному випадку саме позивач, який є власником спірного транспортного засобу є перевізником і, відповідно, несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів не спростовується матеріалами справи, що, насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №420/3371/21.
Підсумовуючи наведене, суд погоджується з висновком відповідача про те, що у спірних правовідносинах позивач є автомобільним перевізником.
Надаючи правову оцінку суті виявленого відповідачем порушення та правомірності застосованого до позивача стягнення, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Як установлено судом та підтвердив представник відповідача у судовому засіданні, у зв`язку з виявленням під час перевірки, що у товарно-транспортній накладній №1352 від 22 жовтня 2021 року відсутні дані про: модель, габарити транспортного засобу; посвідчення водія, серія номер; реквізити замовника, перевізника, вантажовідправника; маса-брутто, нето, посадовими особами контролюючого органу зроблено висновок, що товарно-транспортна накладна відсутня.
Отже, визначальним питанням для вирішення справи є перевірка висновку суб`єкта владних повноважень про відсутність товарно-транспортної накладної у зв`язку з не зазначенням у такій певних даних.
Положеннями статті 48 Закону України №2344-ІІІ передбачено, що одним з документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є товарно-транспортна накладна.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 03 червня 2021 року №1534-ІХ статтю 48 Закону України №2344-ІІІ доповнено частиною 3 наступного змісту:
«При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України».
Такі зміни набрали чинності з 01 жовтня 2021 року, отже були чинні на момент виникнення спірних правовідносин.
Права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів замовників визначають Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (далі Правила).
Приписами пункту 1 цих Правил визначено:
перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;
товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна , форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Оформлення товарно-транспортної накладної в електронній формі (далі - е-ТТН) здійснюється відповідно до абзацу 4 цього пункту.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Аналіз вище зазначених положень Правил та форми, яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Суд зауважує, що на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи судом, до Правил жодних змін не внесено.
Отже, форма товарно-транспортної накладної, затверджена Правилами, і яка була надана водієм ОСОБА_2 під час перевірки, не містить реквізитів, які з 01 жовтня 2021 року визначені Законом України №2344-ІІІ як обов`язкові.
Виходячи із визначених у частині 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення реквізитів товарно-транспортної накладної слід застосовувати не правила, а Закон України №2344-ІII, який має вищу юридичну силу.
Слід зазначити, що у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а саме: (1) чи є втручання законним; (2) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Протоколу першого, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Перевіряючи відповідність спірного рішення наведеним вище 3 критеріям суд зауважує, що основною метою законодавця у закріпленні певних реквізитів товарно-транспортної накладної є можливість ідентифікації автомобіля, товару, а також учасників перевезення.
Під час розгляду справи, представник відповідача на запитання суду підтвердив, що не зазначення у товарно-транспортній накладній моделі та габаритів транспортного засобу, серії та номера посвідчення водія, реквізитів замовника, перевізника, вантажовідправника, а також маси брутто, нето, не перешкоджало працівникам контролюючого органу ідентифікувати товар, автомобіль, товар, замовника, перевізника та вантажовідправника під час перевірки.
Також відповідачем не надано доказів того, що спірне рішення переслідувало «суспільний інтерес», а застосований захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
З огляду на викладене суд уважає, що відповідач не довів дотримання всіх 3 критеріїв.
Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд уважає, що позивач довів обставини протиправності постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу. Натомість відповідач не довів правомірність свого рішення.
При цьому, судом ураховується, що згідно пункта 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову Подільського міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №309406 від 30 листопада 2021 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис