Справа № 420/13807/21
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неправильного нарахування індексації грошового забезпечення позивачу з 1 січня 2016 по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця серпень 2015 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити відповідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 р. по справі № 420/11257/20 позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з встановленим базовим місяця січень 2008 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів та середній заробіток за весь час затримки виплатити індексації в повному розмірі (з урахуванням базового місяця січень 2008 року).

Ухвалою суду від 30.08.2021 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом адміністративного позову та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з таких підстав:

- 26.10.2020 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Одеського окружного адміністративного суду до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, в якому просив суд: - визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року; - зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ виплатити ОСОБА_1 індексацію період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

- 21 грудня 2020 року, рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/11257/20 було задоволено у повному обсязі позовні вимоги та, зокрема, зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ виплатити позивачу індексацію період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2021 апеляційну скаргу КЕВ м Одеси залишено без задоволення, а рішення суду 1 інстанції без змін. Верховний Суд 26.04.2021 року, адміністративне провадження № К/9901/1274/21, відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2021 року в справі № 420/11257/20;

- з метою виконання рішення суду, 19.04.2021 р., позивач звернувся з відповідним запитом із пред`явленням виконавчого листа до начальника КЕВ м. Одеси для виконання рішення по справі № 420/11527/20 та виплати позивачу індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 рр.;

- 21.05.2021 платіжним дорученням № 503 КЕВ м. Одеси здійснили виплату позивачу 6452,45 грн. індексації грошового забезпечення позивача за період перебування на грошовому забезпечення в КЕВ м. Одеса з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 року, при цьому базовим місяцем, відповідач визначив серпень 2015 року;

- однак, такі дії відповідача є неправомірними, а виплачена позивачу на підставі рішення суду сума є меншою, ніж передбачено діючим законодавством, оскільки КЕВ м. Одеси було взято невірний базовий місяць, що призвело до невірного розрахунку суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та неналежного виконання рішення суду;

- так, пунктом 5 Порядку № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (з редакції з 09.12.2015) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Наразі, адміністративними судами України приймаються рішення на користь військовослужбовців Збройних Сил України щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 2016-2018 роки із врахуванням останнього місяця підвищення тарифних ставок (окладів) - саме з січня 2008 року;

- з метою формування єдиної позиції стосовно порушеного питання Міністерство оборони України звернулось до Міністерства соціальної політики України щодо надання відповідних роз`яснень;

- згідно з пунктом 14 Порядку № 1078, роз`ясненням щодо застосування цього Порядку надає саме Міністерство соціальної політики України;

- листом від 03.08.2020 № 220/4621 Міністерство соціальної політики України повідомило, що починаючи з грудня 2015 року, з метою забезпечення єдиних умов нарахування індексації для усіх військовослужбовців, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення має здійснюватися з місяця, наступного за місяцем останнього підвищення посадових окладів військовослужбовців відповідно до рішення Уряду;

- тобто, станом на 2015-2018 роки базовим місяцем при проведення індексації є січень 2008 року;

- тому, з метою належного виконання рішення суду від 21.12.2020 (яке набрало законної сили 12.03.2021), у відповідності до вимог законодавства, апелянтом було надано до суду заяву в порядку ч. 1 ст. 383 КАС України, а ухвала суду від 17.06.2021 перешкоджає належному виконанню винесеного судом рішення, оскільки через відмову суду у задоволенні даної заяви, зберігається порушення прав позивача, через залишення без змін невірно здійсненого відповідачем розрахунку індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 року із базовим місяцем серпень 2015 року, і як результат, отримання позивачем суми індексації у меншому розмірі, ніж це передбачено законом, зокрема пунктом 3 частини першої статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»;

- останнє підвищення посадового окладу у позивача, як і інших військовослужбовців ЗСУ, за період до 2016 року, відбулось у січні 2008 року, а наступне підвищення посадових окладів відбулось з 01.03.2018 року, тому саме ця дата (січень 2008 р.) мала бути визначена відповідачем, як базовий місяць для обчислення індексації грошового забезпечення;

- це підтверджується Мінсоцполітики, яке у своєму листі від 29.12.2017 року № 122/0/66-17 зазначає, що посадові оклади військовослужбовців востаннє підвищувались у січні 2008 року. Цим же листом від 29.12.2017 року № 122/0/66-17 Мінсоцполітики визначає, що сума індексації у грудні 2017 року становить 4258,75 гри. (1762 (прожитковий мінімум) х 241,7 (коефіцієнт індексації)/100). Аналогічна правова позиція висловлена у листі Мінсоцполітики від 15.04.2020 року № 49/0/214-20: При цьому, зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, якщо не підвищувався посадовий оклад. Тобто, починаючи з грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення і індексації мало здійснюватися з місяця наступного за місяцем підвищення! посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець;

- таким чином, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення є січень 2008 року. Такий правий висновок міститься в постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2019 року по справі № 400/339/19, постанові від 26.09.2019 року по справі № 420/1783/19, постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2020 року по справі № 120/310/20-а, постанові від 14.04.2020 року по справі № 240/11489/19. Відповідно до листа директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України до Міністра оборони України від 31.01.2018 року № 1725/з базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення є січень 2008 року;

- відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Надаючи тлумачення зазначеній нормі, Конституційний Суд України в рішенні від 25 грудня 1997 року у справі за конституційним зверненням громадян (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) щодо офіційного тлумачення ст.ст. 55, 64, 124 Конституції України зазначив що ч. 1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді якщо громадяни України, вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод;

- тому саме шляхом звернення до судової інстанції можливо відновити порушене право особи на пільги і соціальні гарантії якої були порушені невірним розрахунком Відповідачем суми індексації грошового забезпечення за вказаний період, що і стало підставою для звернення до суду для поновлення порушеного права позивача;

- крім того, відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (надалі Закон № 2050-ІІІ) втрата частини доходів громадян у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) підлягають компенсації. Така компенсація здійснюється у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам, та виплачується за рахунок коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються з бюджету;

- так, відповідно до положень статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи);

- зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати;

- згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації;

- пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 (далі Порядок) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій;

- у пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100;

- як зазначено в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року, використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова для обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі рішення;

- так як індексація входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, але не була виплачена позивачу своєчасно, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення в розмірі визначеному Законом;

- таким чином, невиплата відповідачем позивачу протягом 2016-2018 років частини грошового забезпечення (індексації) є підставою для нарахування в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- посилання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та ненадання фінансування за рахунок бюджетних коштів для виплати індесації військовослужбовцям в період 2016-2018 рр., позивач вважає, необґрунтованим, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів;

- таким чином, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав:

- згідно ст.ст. 8, 13 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 3, 12, 15 Закону України «Про Збройні Сили України», наказу Міністра оборони України № 448 від 03.07.13 р. «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних сил України», Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси є військовою державною структурою (установою), призначеною для квартирно-експлуатаційного забезпечення діяльності військових формувань Міністерства оборони України;

- також у відповідності до ст. 9 Закону України «Про Збройні Сили України» Кабінет Міністрів України забезпечує постачання Збройним Силам України озброєння, військової техніки, енергетичних, матеріально-технічних та інших ресурсів і майна, надання послуг та їх фінансування в обсягах, що необхідні для ефективного виконання Збройними Силами України покладених на них завдань і функцій;

- за ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

- статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових коштів для населення» передбачено, що державні гарантії підвищення грошових доходів населення у зв`язку із зростанням цін - Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України;

- так вищезазначеним Порядком, а саме п. 6 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

- відповідно до ст. 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка;

- обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону;

- для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті;

- у разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;

- листом від 19.10.2020 р. за вих. № 4399 КЕВ м. Одеса позивачу було роз`яснено, що відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», було підвищено розміри посадових окладів всіх категорій військовослужбовців, п. 5 Порядку визначено, що у місяці в якому відбувалося підвищення посадових окладів, значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100% (базовий місяць);

- таким чином, право на індексацію грошового забезпечення настало в грудні 2018 року і починаючи з цього місяця по день звільнення з військової служби позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення. Тобто збоку КЕВ м. Одеса правомірно та обґрунтовано не виплачувалась індексація грошового забезпечення;

- також у відповідності до таблиці індексу споживчих цін (з 1998 року по 2019 рік включно), яка затверджена Держстатом України, вбачається, що під час перебування позивача на фінансовому забезпеченні в КЕВ м. Одеса, індекс споживчих цін не перевищував допустиму норму 103 відсотка;

- відповідач звертає увагу суду на правові позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.07.2019 року по справі № 240/4911/18, в резолютивній частині постанови чітко зазначено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати пращ (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону № 1282-ХІІ). Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону № 1282-ХІІ). Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком;

- зазначені обставини також підтверджується роз`яснювальним листом Департаменту фінансів № 248/1485 від 26.03.2018 з додатками, а саме листами: Міністерства соціальної політики України від 16.04.2015 № 10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 № 252/10/136-16, від 08.08.2017 № 13700/3, від 08.08.2017 № 78/0/66-17;

- таким чином проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансування ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів передбачених на ці цілі. При цьому Порядок не передбачає механізми нарахування та виплати індексації за попередні періоди;

- у відповідності до вимог законодавства, індексація за період 2016-2018 рр. не проводилась у зв`язку з підвищенням заробітної плати та у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про індексацію грошових коштів для населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення місяця здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець. Проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансування ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів передбачених на ці цілі. При цьому Порядок не передбачає механізми нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Що в свою чергу унеможливлює виконати рішення суду в частині вішення щодо зобов`язання КЕВ м. Одеса нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Так як дана дія суперечить вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Рішенням від 21 грудня 2020 року у справі № 420/11257/20 Одеський окружний адміністративний суд вирішив:

- адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити;

- визнати протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

- зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ виплатити ОСОБА_1 індексацію період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 12.03.2021 року.

Листом від 26.05.2021 року № 2063 (а.с.16) відповідач на інформаційний запит від 24.05.2021 року (а.с.15) повідомив позивача про таке:

- Квартирно-експлуаційний відділ м. Одеса, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року та постанови П`ятого адміністративного суду від 12.03.2021 року по справі № 420/11257/20, 24 травня 2021 року згідно заяви позивача (вхідний КЕВ м. Одеса № 1934 від 20.05.2021) перерахував належні позивачу кошти недоотриманої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 року в сумі 6452,45 грн. на поточний рахунок позивача відкритий у відділенні «Успенська» ЮЖНОГО ГРУ ПриватБанку (платіжне доручення від 21.05.2021 № 503);

- у зв`язку з тим що в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року не було визначено базовий місяць, з якого нараховувати індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 року, розрахунок був здійснений виходячи з базового місяця серпень 2015 року місяць в якому позивач набув право на збільшення відсоткової надбавки за вислугу років з 35% до 40%, у зв`язку з перебуванням на військовій службі 25 календарних років і більше, тобто фактичне підвищення основної складової грошового забезпечення.

Додатками до зазначеного листа-відповіді на запит вказано копії:

- платіжного доручення № 503 від 21.05.2021 року;

- розрахунково-платіжної відомості № 16 від 21.05.2021 року;

- розрахунку недоотриманої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року.

Так, відповідно до розрахунку недоотриманої індексації грошового забезпечення позивача за період перебування на грошовому забезпечення в КЕВ м. Одеса з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 року, відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року і постанови П`ятого адміністративного суду від 12.03.2021 року по справі № 420/11257/20, загальна розмір недоотриманої індексації грошового забезпечення становить всього 6550,71 грн. (а.с.17)

У примітці зазначеного розрахунку вказано: показник базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення серпень 2015 року у зв`язку з підвищенням з 01.08.2015 року надбавки за вислугу років з 35% до 40%.

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю № 16 від 21 травня 2021 року на виплату відповідачем індексації грошового забезпечення, відповідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року по справі № 420/11257/20, зокрема (а.с.19):

- за який період виплачується: за січень 2016 лютий 2018 року;

- нараховано, всього: 6550,71;

- утримано, всього: 1277,39;

- нараховано компенсацію податку з доходів фізичних осіб: 1179,13;

- до перерахування на карткові рахунки: 6452,45.

Згідно з платіжним дорученням № 503 від 21 травня 2021 р., відповідачем перерахована позивачу індексація грошового забезпечення за рішенням суду по справі № 420/11257 в сумі 6452,45 грн. (а.с.18)

Не погоджуючись з діями відповідача щодо неправильного нарахування індексації грошового забезпечення позивачу з 1 січня 2016 по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця серпень 2015 року, позивач звернувся до суду із вищенаведеними вимогами.

Станом на дату вирішення справи ухвала суду про відкриття провадження у справі в частині витребування документів/доказів відповідачем не виконана.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній до 01.01.2022 року), у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній з 01.01.2022 року), суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовних вимог в частини: визнати протиправними дії відповідача щодо неправильного нарахування індексації грошового забезпечення позивачу з 1 січня 2016 по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця серпень 2015 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити відповідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 р. по справі № 420/11257/20 позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з встановленим базовим місяця січень 2008 року, слід зазначити таке.

Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі Закон № 1282-ХІІ).

Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Спірним у цій справі є питання правильності визначення відповідачем базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

З аналізу положень Закону № 2011-XII та Закону № 1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Повноваження державних органів щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку № 1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Отже, нарахування індексації грошового забезпечення позивачу з 1 січня 2016 по 28 лютого 2018 року із розрахунку показника базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення серпень 2015 року у зв`язку з підвищенням з 01.08.2015 року надбавки за вислугу років з 35% до 40% є законодавчо безпідставним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 указаної Постанови вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Жодних доводів щодо зміни саме посадового окладу позивача з січня 2008 року по 28 лютого 2018 року відповідачем не зазначено та доказів на їх підтвердження не надано.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.

Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 1 січня 2016 по 28 лютого 2018 року.

На виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21 тощо.

Щодо позовних вимог в частини: зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів та середній заробіток за весь час затримки виплатити індексації в повному розмірі (з урахуванням базового місяця січень 2008 року) слід зазначити таке.

Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина 2 статті 117 КЗпП України).

У пункті 4 Порядку № 1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (надалі Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог позивача у зазначеній частині, суд виходить з такого.

Судом з`ясовано, що приймаючи постанову у справі № 240/11882/19 Верховний Суд вказав на таке.

Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17.

Колегія суддів Верховного Суду, розглядаючи справу № 240/11882/19, вказала, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 12 січня 2018 року. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Крім того, аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17, від 29.04.2021 року у справі № 240/6583/20 тощо.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплатити індексації в повному розмірі (з урахуванням базового місяця січень 2008 року) суд зазначає таке.

Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у справах № 808/2122/18, № 825/598/17, № 826/9793/18, № 823/615/16, враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби (поліції, міліції).

При цьому відповідно до фактичних обставин цих справ, судами було встановлено як факт невиплати належних особам при звільненні сум, так обставини їх фактичної виплати (конкретну дату).

Суд зауважує, що наведені судові рішення не містять іншого, відмінного від наведеного у цій справі, застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Так, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статтею 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Встановлення останнього є вкрай необхідним для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, оскільки день фактичного розрахунку є кінцевою датою нарахування середнього заробітку за весь час затримки всіх виплат при звільненні.

Водночас, підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог суд вважає передчасність їх заявлення з огляду на неможливість до проведення з позивачем остаточного розрахунку обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням таких критеріїв, як розумність, справедливість та пропорційність.

Необхідність застосування такого підходу при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19, від 20 січня 2021 року у справі № 200/4185/20-а, від 04 вересня 2020 року у справі № 260/348/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3365/19 та ін.

Отже, позовні вимоги позивача у зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

Щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- дії щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивача з 1 січня 2016 по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця серпень 2015 року вчинені відповідачем: не на підставі чинного законодавства України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії, тому вони є протиправними, відповідно зазначені позовні вимоги, в тому числі похідні від них вимоги зобов`язального характеру, та щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, підлягають задоволенню у спосіб, з урахуванням встановлених судом обставин та вищенаведених врахованих судом постанов Верховного Суду, зокрема, щодо способу захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах;

- в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію від 25.08.2021 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 908,00 грн. (а.с.33)

Виходячи з вищенаведених висновків суду щодо заявлених позовних вимог, судом фактично задоволено одну основну вимогу позивача немайнового характеру.

Відповідно, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 23.02.2022 року) до 31 травня 2022 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 159, 241-246, 250, 255, 258, 262, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (місцезнаходження: вул. Армійська, 18, м. Одеса, 65058; ідентифікаційний код юридичної особи: 08038284) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса щодо нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 1 січня 2016 по 28 лютого 2018 року з встановленням базового місяця серпень 2015 року.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з встановленням для обчислення індексації базового місяця січень 2008 року, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення (з встановленим для обчислення індексації базового місяця січень 2008 року) за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова