Справа № 560/15014/21
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15014/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

21 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Приватного підприємства "Геліос" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2021 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до приватного підприємства "Геліос", в якому просило:

- стягнути з приватного підприємства "Геліос" кошти у рахунок погашення податкового боргу розмірі 300000,00 грн. з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що належить відповідачу;

- накласти арешт на кошти та інші цінності приватного підприємства "Геліос", що знаходяться в банку, в межах суми податкового боргу в розмірі 300000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за відповідачем рахується заборгованість по платежах до бюджету в розмірі 300000,00 грн. (адміністративні штрафи та інші санкції), яка утворилась внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкових зобов`язань на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.07.2021 №.

Відповідачу було виставлено податкову вимогу форми "Ю" №61345-51 від 16.09.2020. Проте, вжиті заходи не призвели до добровільного погашення відповідачем заборгованості. Також позивач вживав заходи з метою виявлення майна, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Однак, проведеними заходами майна, достатнього для погашення наявної суми боргу, не виявлено.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року позов Головного управління ДПС у Хмельницькій області задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємства "Геліос" кошти у рахунок погашення податкового боргу у розмірі 300000 (триста тисяч) грн. 00 коп. з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що йому належить.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги що до накладення арешту на кошти та інші цінності приватного підприємства "Геліос", що знаходяться в банку, в межах суми податкового боргу - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що підставами для накладення арешту на кошти або інші цінності платника податків є наявність у цього платника податків боргу та відсутність майна та/або наявність майна базова вартість якого менша за суми податкового боргу.

Зауважує, що позивачем здійснено ряд заходів з метою встановлення наявності майна у приватного підприємствам "Геліос" за результатами яких встановлена їх відсутність.

Вважає, що Головне управління ДПС у Хмельницькій області підтвердило належними та допустимими доказами факт відсутності майна у ПП "Геліос" за рахунок якого може бути погашений податковий борг.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що за приватним підприємством "Геліос" рахується податковий борг в розмірі 300000,00 грн. (адміністративні штрафи та інші санкції), що виник внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкових зобов`язань, що підтверджується податковим повідомленням-рішенням від 27.07.2021 № (надіслане та отримане 02.08.2021), розрахунком суми позовних вимог, податковою вимогою форми "Ю" від 16.09.2020 №61345-51.

Оскільки податковий борг відповідачем добровільно не сплачено, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з приватного підприємства "Геліос" у рахунок погашення податкового боргу коштів у розмірі 300000,00 грн. з рахунків відповідача у банках, обслуговуючих такого платника податків та за рахунок готівки, що належить відповідачу є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог накладення арешту на кошти та інші цінності приватного підприємства "Геліос", що знаходяться в банку суд першої інстанції зазначив, що з огляду на те, що позивач не посилається на жодну з підстав, визначених пунктом 94.2. статті 94 ПК України вказані вимоги є безпідставними та необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що апелянтом оскаржується прийняте судом першої інстанції рішення у відмовленій частині, колегія суддів керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків, відповідно до п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.14.1.175 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 54.3. ст.54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з п.57.3. ст.57 ПК України уразі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Системний аналіз норм свідчить, що чинним законодавством передбачений обов`язок платників податків сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, крім випадків, коли така особа звільняється від їх сплати на підставах та умовах, визначених діючими нормативно-правовими актами. Такий обов`язок існує й щодо сплати податку на додану вартість та податку на прибуток. У випадку, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання (податку) в установлені законодавством строки, податковий орган надсилає йому податкову вимогу в визначеному порядку. Податковий борг повинен бути сплачений платником у передбачені строки.

Так, із матеріалів справи встановлено, що за відповідачем рахується податковий борг в розмірі 300000,00 грн., що виник внаслідок несплати в установлені законодавством строки узгоджених сум податкових зобов`язань, а саме адміністративні штрафи та інші санкції, що підтверджується податковим повідомленням-рішенням від 27.07.2021 № (надіслане та отримане 02.08.2021), розрахунком суми позовних вимог, податковою вимогою форми "Ю" від 16.09.2020 №61345-51.

У встановлені строки до бюджету вказана сума податкового боргу не сплачена.

Вирішуючи питання про накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що відкриті в установах банків на суму податкового боргу 300000,00 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 20.1.33. пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Отже, обов`язковою умовою для накладення арешту є відсутність відповідного майна, яка має бути встановлена саме на момент, коли у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу, в іншому разі, вимога про застосування арешту коштів є передчасною, оскільки не виключається, що на момент пред`явлення відповідної вимоги майно, за рахунок якого можна погасити податковий борг, буде наявним. Таким чином, податковий орган мав право доводити факт відсутності майна у відповідача саме станом на вказаний час, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №826/10396/16.

Підставами для накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків є наявність у цього платника податків податкового боргу та відсутність майна та/або наявність майна, балансова вартість якого менша суми податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 804/4273/13-а.

Згідно з абз.2 пп.94.6.2 п.94.6 ст.94 ПК України застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Отже, за змістом вищевказаних норм чинного законодавства безумовною підставою для звернення податкового органу до суду із вимогою про накладення арешту на кошти платника податків є відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг, в тому числі недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу, або ж майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Як свідчать матеріали справи, позивачем здійснено заходи з метою встановлення наявності майна у ПП "Геліос", за результатами яких встановлено його відсутність, а саме:

- згідно інформаційної довідки №273141391 від 03.09.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо майна відповідача відомості відсутні;

- згідно листа РСЦ МВС в Хмельницькій області від 19.02.2021 №31/22/2-99 транспортних засобів за вказаним суб`єктом господарювання не зареєстровано.

Надаючи оцінку даним доводам колегія суддів зауважує, що зазначена інформаційна довідка №273141391 сформована 03.09.2021, лист РСЦ МВС в Хмельницькій області №31/22/2-99 сформований 19.02.2021, тоді як контролюючий орган звертається до суду з цим позовом 03.11.2021 та розраховує суму позовних вимог станом на 03.09.2021.

З огляду на зазначене слідує, що недостатність майна була встановлена раніше дня виникнення у податкового органу права на стягнення податкового боргу.

Водночас, контролюючим органом не надано та не доведено належними та допустимими доказами відсутність у відповідача іншого майна, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, зокрема, не досліджено питання наявності чи відсутності іншого майна у відповідача, відмінного від нерухомого майна (різного роду устаткування, обладнання тощо); позивач також не надав відомостей щодо виходу на адресу місцезнаходження відповідача і опису наявного там майна.

Колегія суддів зазначає, що за умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, податковий орган має право звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків, що встановлено підпунктом 20.1.33. пункту 20.1. статті 20 ПК України, проте, реалізація цього права можлива лише за умови наявності підстав, встановлених пунктом 94.2. статті 94 ПК України.

Однак, в обґрунтування доводів апеляційної скарги про накладення арешту на кошти та інші цінності приватного підприємства "Геліос", що знаходяться в банку позивач не посилається на жодну з підстав, визначених пунктом 94.2. статті 94 ПК України.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів приходить до висновку, що позивачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження доцільності накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банках в межах суми податкового боргу, тому рішення суду першої інстанції в цій частинні є законним та обґрунтованим.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі №826/6657/18, від 28 серпня 2019 року по справі №825/2146/18, від 01 жовтня 2019 року по справі №825/2243/18.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним положенням закону рішення відповідає

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.