Справа № 300/8459/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/8459/21 пров. № А/857/3116/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року, прийняте суддею Тимощук О.Л. у місті Івано - Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано- Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано- Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ ( м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.09.2021 року у ВП №66451025.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки протилежне суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов`язань не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання. У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Листом від 07.08.2021 року №0900-0803-5/30818 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило відповідача, що на виконання судового рішення здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплат пенсії та визначено її розмір 8281,67 грн. При цьому, зазначено, що виплату пенсії на виконання рішення проведено відповідно до Постанови №649 та буде виплачено при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету, в порядку черговості.

Наведена інформація стала підставою для винесення відповідачем спірної постанови, якою, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто виконавчий лист №300/234/21 від 22.07.2021 року стягувачу.

Відповідач, встановивши часткове виконання боржником виконавчого документа та неможливість, з поважних причин, виконати рішення суду в повному обсязі, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», всупереч зазначеним вимогам про обов`язковість виконання судового рішення, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п.9 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що включає можливість виконання відповідного рішення.

Так як, згідно рішення суду Головним управлінням здійснено нарахування стягувачу, а нараховану суму компенсації втрати частини доходів в розмірі 8281,67 грн. буде виплачено за наявності фінансування з Державного бюджету, відтак, державним виконавцем 14.09.2021 року правомірно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь - які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Зазначає, що видатки на виплату заборгованості з пенсійних виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету, за рішеннями суду, щорічно визначаються Кабінетом Міністрів України при затвердженні бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Верховний Суд України у постановах від 24.03.2015 року справа №21-66а15 та від 02.12.2015 року справа №21-5115а15 дійшов висновку, що територіальний орган Пенсійного фонду України (боржник у виконавчому провадженні) здійснив перерахунок згідно із судовим рішенням, але не виплатив їх через відсутність у бюджеті коштів на ці виплати. Тобто рішення суду боржник виконав у межах своїх можливостей

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в результаті розгляду Івано-Франківським окружним адміністративним судом адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії 29.03.2021 року ухвалено рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була перерахована на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі № 809/859/18. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була перерахована на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі № 809/859/18, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати». (а.с. 9-11).

Відповідно до ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2021 року, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі № 300/234/21 повернуто скаржнику (а.с. 12).

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 22.07.2021 року видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити нарахування та виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була перерахована на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі №809/859/18, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» (а.с. 13).

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) постановою від 10.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66451025 щодо примусового виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду №300/234/21 від 22.07.2021 року (а.с. 14).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 07.08.2021 року №0900-0803-5/30818 повідомило відповідача про те, що на виконання рішення суду від 29.03.2021 року у справі №300/234/21 Головним управлінням здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплат пенсії, яка була перерахована на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі №809/859/18, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати». Нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії в сумі 8281,67 грн виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Оскільки виплату пенсії на виконання рішення Івано-Франківською окружного адміністративного суду від 12.06.2018 року у справі №809/859/18 проведено відповідно до Постанови №649 за окремою бюджетною програмою, виплата компенсації має здійснюватись відповідно до пункту 2 Порядку №159, у зв`язку із чим компенсація у сумі 8281,67 грн внесена в Реєстр судових рішень 02.07.2021 року та буде виплачена при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету, в порядку черговості з урахуванням дати надходження рішення суду. На підставі викладеного просило винести постанову про закінчення виконавчого провадження №66451025.

У подальшому, відповідач, враховуючи те, що боржник з поважних причин не в змозі виконати постанову суду в повному обсязі, а у державного виконавця відсутні підстави для накладення штрафу, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв постанову від 14.09.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 15).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Вимогами пунктом 9 статті 37 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Враховуючи вимоги Закону №1404-VIII відповідач зобов`язаний вживати передбачені цим законом заходи примусового виконання рішень і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, при цьому відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням невиконання рішення суду.

Чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру, оскільки сам факт неможливості виконати рішення суду боржником не є підставою для повернення виконавчого документу стягувачу.

Як встановлено судом, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», 14.09.2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 66451025.

Разом з тим, на час повернення виконавчого документу стягувачу, рішення суду було невиконаним, в межах виконавчого провадження органом виконавчої служби не вчинено жодних дій спрямованих на реальне виконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року). А у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 року, заява №18966/02 було вказано, що нездатність держави виконувати рішення через відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням такого невиконання.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року по справі № 1140/3479/18.

Колегія суддів вважає, що покликання в оскаржуваній постанові на відсутність правових підстав у державного виконавця для накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу у зв`язку із невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру.

Отже, приймаючи оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на те, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - є такими, що не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог, оскільки постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2021 року у виконавчому провадженні № 66451025 є протиправною та підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі №300/8459/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 21.04.2022 року.