Справа № 420/1425/22
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1425/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» до Чорноморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Державної Казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» до Чорноморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Державної Казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання бездіяльності Чорноморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державної Казначейської служби України щодо невжиття заходів спрямованих на повернення Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ» коштів у сумі 470 614,18 грн. (виконавчого збору у розмірі 470 345,18 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 269 грн.).; зобов`язання Чорноморський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державну Казначейську службу України вжити заходи щодо повернення Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ» коштів у сумі 470 614,18 грн. (виконавчого збору у розмірі 470 345,18 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 269 грн.); стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» кошти у сумі 470 614,18 грн. (виконавчого збору у розмірі 470 345,18 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 269 грн.).

Ухвалою суду від 08.02.2022р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що Чорноморський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державна Казначейська служба України невжила заходів спрямованих на повернення Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ» коштів у сумі 470 614,18 грн. (виконавчого збору у розмірі 470 345,18грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 269 грн.). Як зазначив позивач, у відповідності до ухвали Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. по справі №916/1940/19 заяву Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ за №2-734/21 від 08.06.2021р. про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу у справі №916/1940/19 задоволено; визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Одеської області від 11.06.2020р. у справі №916/1940/19 про стягнення з Державного підприємства Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 4 633 942 грн 61 коп за фактично надані послуги з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік та судовий збір в сумі 69 509 грн. 14 коп. Позивач наголосив, що так як, ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.06.2021р. по справі №916/1940/19 визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, тому для захисту майнових інтересів державного підприємства стосовно повернення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження ДП «МТП «Чорноморськ» звернулось до Чорноморського міського відділу виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою №1132/06-23 1673 від 02.07.2021р. про повернення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Позивач, посилаючись на практику Верховного Суду, положення ЦК України, Бюджетного кодексу України та те, що Чорноморський міський відділ виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) безпідставно листом №28/23463 від 16.07.2021р. повідомило, що кошти, що стягнуті в рамках виконавчого провадження №62745538 відсутні, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі та третя особа повідомлялись про розгляд справи, відзив на позовну заяву та пояснення по справі до суду не надходили.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.01.2020р. по справі №916/1940/19 стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» 4 633 942, 61грн. за фактично надані послуги з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік та судовий збір в сумі 69509,14грн.

На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 27.01.2020р. по справі №916/1940/19 Господарським судом Одеської області видано наказ про примусове виконання рішення від 11 червня 2020 року №916/1940/19 (а.с.13).

06.08.2020р. старшим державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №62745538 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 11 червня 2020 року №916/1940/19 (а.с.14).

Також, 06.08.2020р. старшим державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні №62745538 прийнято наступні постанови:

- про стягнення виконавчого збору, якою постановлено стягнути з боржника ДП«МТП «Чорноморськ» виконавчий збір у розмірі 470 345,18грн.;

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою постановлено визначити для боржника ДП «МТП «Чорноморськ» розмір мінімальних витрат виконавчого провадження -269,00грн.;

- про арешт коштів боржника, якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладенні арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ДП «МТП «Чорноморськ» (а.с.15-17).

На виконання вищевказаних наказу Господарського суду Одеської області №916/1940/19 від 11.06.2020р., постанов в межах виконавчого провадження №62745538, ДП «МТП «Чорноморськ» здійснено наступні платежі:

- платіжним дорученням № 432 від 13.08.2020р. на суму 4 703 451, 75 грн. (щодо оплати згідно наказу Господарського суду Одеської області № 916/1940/19 від 11.06.2020р.; борг - 4 633 942, 61 грн., судовий збір 69 509, 14 грн)(а.с.18);

- платіжним дорученням №433 від 13.08.2020р. на суму 470 345, 18 грн. (щодо оплати виконавчого збору)(а.с.19);

- платіжним дорученням №434 від 13.08.2020р. на суму 269,00 грн.( щодо витрат виконавчого провадження)(а.с.12).

Постановою Верховного Суду від 08.10.2020р. по справі №916/1940/19 задоволено касаційну скаргу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ»; постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 26.05.2020р. та рішення Господарського суду Одеської області від 27.01.2020р. у справі №916/1940/19 скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про стягнення 4 633 942,61 грн відмовлено; стягнуто з державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" 104 263 грн 71 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги та 139 018 (сто тридцять дев`ять тисяч вісімнадцять) грн 28 коп. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Листом Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 28.01.2021р. адресованого ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» повідомлено про те, що ЧФ ДП «АМПУ» платіжним дорученням №305 від 26.01.2021р. сплатила на користь ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» 4 703 451,75 грн. у порядку повороту виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/1940/19 (а.с.43).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16 червня 2021року по справі №916/1940/19 задоволено заяву Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ» за вх. ГСОО №2-734/21 від 08.06.2021р. про визнання таким, що не підлягає виконанню наказ у справі №916/1940/19; визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Одеської області від 11.06.2020р. у справі №916/1940/19 про стягнення з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 46 /чотири мільйона шістсот тридцять три тисячі дев`ятсот сорок дві/ грн 61 коп за фак надані послуги з оформлення та обслуговування перепусток на 2019 рік та судовий сумі 69509 /шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот дев`ять/ грн 14 коп.(а.с.45-46).

ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» звернувся до Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою від 02.07.2021р. № 1132/06-231673 про повернення виконавчого збору у розмірі 470 345,18 грн., що сплачений згідно платіжного доручення №433 від 13.08.2020 р. в рамках виконавчого провадження №62745538 на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн., що сплачені згідно платіжного доручення №434 від 13.08.2020 р. в рамках виконавчого провадження №62745538 на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»(а.с.47-51).

Листом Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 16.07.2021р. №28/23463 повідомлено заявника, що станом на 14.07.2021р. на депозитному рахунку Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) кошти, стягнуті в рамках виконавчого провадженя №62745538, відсутні (а.с.52).

ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» звернувся до Державної казначейської служби України із заявою від 10.01.2022р. №16/06-23 про повернення виконавчого збору у розмірі 470 345,18 грн., що сплачений згідно платіжного доручення №433 від 13.08.2020р. у межах виконавчого провадження №62745538 на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн., що сплачені згідно платіжного доручення №434 від 13.08.2020р. у межах виконавчого провадження №62745538 на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (а.с.53-57), однак відповідь надано не було.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1-1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як судові накази.

Згідно ч.1, 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із ч. 7 ст 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, необхідно зауважити, що визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є окремою самостійною підставою для повернення стягнутого виконавчого збору.

Таким чином, законодавець не ставить вчинення органом державної виконавчої служби дій щодо повернення стягнутого виконавчого збору у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню від підстав закінчення основного виконавчого провадження.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Одеської області від 27.01.2020р. по справі №916/1940/19 скасовано в судовому порядку, позивач має право на повернення стягнутого виконавчого збору, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача, Чорноморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії, спрямовані на повернення виконавчого збору позивачу.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Відповідно пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Чорноморський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), то саме на вказаного відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача до Чорноморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльність щодо вжиття заходів спрямованих на повернення Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ» коштів у сумі 470 614,18 грн.

В свою чергу, з урахуванням положення Порядку №787, суд приходить до висновку, що Державна казначейська служба України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає відповідна виконавча служба України. Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою.

Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету.

При цьому, кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Поряд з цим, у спорах про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України та резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання

Аналогічний висновок щодо способу захисту порушеного права шляхом стягнення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору з Державного бюджету України та викладення резолютивної форми рішення викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2018 року по справі № 910/23967/16

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У зв`язку з викладеним, суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» коштів у сумі 470 614,18 грн.

Поряд з цим, оскільки Чорноморським відділом Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подання по повернення коштів до казначейської служби не направлялось та, що суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту порушеного права позивача є саме стягнення коштів Державного бюджету України, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про визнання бездіяльності Державної Казначейської служби України щодо невжиття заходів спрямованих на повернення Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ» коштів у сумі 470 614,18 грн. та зобов`язання Чорноморський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Державну Казначейську службу України вжити заходи щодо повернення Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ» коштів у сумі 470 614,18 грн. та відсутності підстав для їх задоволення.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 р.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Чорноморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), бездіяльність якого судом визнано протиправною, за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, у розмірі 7059,21 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Чорноморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо вжиття заходів спрямованих на повернення Державному підприємству «Морський торговельний порт «Чорноморськ» коштів у сумі 470 614,18 грн.(чотириста сімдесят тисяч шістсот чотирнадцять гривень вісімнадцять копійок).

Стягнути з Державного бюджету України (, м.Київ, вул.Бастіонна,6) на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» кошти у сумі 470 614,18 грн.(чотириста сімдесят тисяч шістсот чотирнадцять тисяч вісімнадцять копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Стягнути з Чорноморського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ( , м.Чорноморськ, вул. Віталія Шума,21) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (, м.Чорноморськ, вул. Праці,6 ) судовий збір у розмірі 7059,21 грн. (сім тисяч п`ятдесят дев`ять гривень двадцять одна копійка).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра