Справа № 140/16032/21
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

15 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16032/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Литвиненко І.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Юшина Д.В.,

представника Волинської обласної державної адміністрації - Гарголи О.А.,

представника Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» - Панечко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Волинської обласної державної адміністрації (далі - Волинська ОДА, відповідач 1), Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» (далі - ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області», відповідач 2) про визнання протиправним розпорядження першого заступника голови Волинської ОДА від 02 листопада 2020 року №130-ос щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади; поновлення позивача на роботі на посаді директора ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» з 02 листопада 2020 року; стягнення з ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 листопада 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 49 315,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював директором у ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» з 07 лютого 2020 року, що підтверджується розпорядженням голови Волинської ОДА від 07 лютого 2020 року №60.

Розпорядженням першого заступника голови Волинської ОДА від 02 листопада 2020 року №130-ос позивач був звільнений з займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, а саме: на підставі заяви ОСОБА_1 від 02 листопада 2020 року.

Позивач своє звільнення вважає незаконним з тих підстав, що заяву про звільнення з займаної посади від 02 листопада 2020 року він не писав та на час звільнення перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності від 19 листопада 2020 року, де зазначено, що ОСОБА_1 з 21 жовтня 2020 року по 19 листопада 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинська обласна клінічна лікарня». З 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 не працює.

Вказує, що середня заробітна плата за останні 3 місяці роботи склала 16438,38 грн. Вимушений прогул склав 3 місяці, а тому борг за час вимушеного прогулу складає 49315,15 грн.

З наведених підстав позивач просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В позовній заяві окремо зазначає про строки звернення з позовом до суду однак заяви про визнання поважними строків звернення до суду та їх поновлення не подає.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, із обов`язковим наданням доказів поважності причин такого пропуску (арк. спр. 20-21).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 продовжено (арк. спр. 30-31).

На адресу суду 07 лютого 2022 року надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована тим, що розпорядженням першого заступника голови Волинської ОДА від 02 листопада 2020 року №130-ос він не отримував, з ним не ознайомлювався та не знав про його існування аж поки не звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом про поновлення на роботі (арк. спр. 34-36).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено у даній справі судове засідання на 10:00 год. 03 березня 2022 року та зазначено, що питання про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою буде вирішуватися у судовому засіданні (арк. спр. 40-41).

ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» 01 березня 2022 року подало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити (арк. спр. 53-57) та клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із пропущенням позивачем строку звернення до суду (арк. спр. 63-66).

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву від 31 березня 2022 року заперечує проти заявлених позовних вимог та просить в задоволенні позову відмовити повністю. Разом з відзивом просить суд поновити строк для його подання (арк. спр. 80-87).

Протокольною ухвалою суд визнає поважними причини надання відзиву.

Представником Волинської ОДА 11 квітня 2022 року також було подано до суду клопотання про закриття провадження у справі із пропущенням позивачем строку звернення до суду (арк. спр. 115-118) та 14 квітня 2022 року - заяву про уточнення клопотання у справі, в якому просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду з тих самих підстав (арк. спр. 123-124).

Позивач 15 квітня 2022 року подав до суду відповідь на відзиви відповідачів, в якій зазначає, що заяву про його звільнення із займаної посади 02 листопада 2020 року не писав, хоча остання була написана і підписана ним без зазначення дати написання 07 лютого 2020 року разом із заявою про прийом на роботу, як обов`язкова незаконна умова для отримання ним посади. З 19 листопада 2020 року після одужання мав приступити до виконання своїх трудових обов`язків оскільки розпорядження про звільнення йому не доводилось, з наказом про призначення нового керівника ніхто не ознайомлював (арк. спр. 149-151).

Судовий розгляд справи, призначений на 10:00 год. 03 березня 2022 року було відкладено на 10:00 год 15 березня 2022 року та в подальшому на 11:00 год 22 березня 2022 року та на 12:10 год. 15 квітня 2022 року (арк. спр. 67, 76).

Присутній в судовому засіданні 15 квітня 2022 року ОСОБА_1 та його представник підтримують подану заяву про поновлення строку звернення до суду та просять визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та поновити даний строк.

Додатково наголошують суду, що ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі відтак, на їх думку, суд досліджував питання строків звернення до суду і визнав їх достатніми.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечують проти вказаної заяви з підстав наведених у письмових клопотаннях та додатково наданих усних поясненнях.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши необхідні письмові матеріали справи дійшов висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Нормами частини другої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою вказаної статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Судом встановлено та не заперечується учасниками судового процесу, що згідно із пунктом 3 розпорядження голови Волинської ОДА від 07 лютого 2020 року №60 ОСОБА_1 призначено директором ДП «Служба місцевих автомобільних доріг та будівництва у Волинській області», уклавши з ним контракт (арк. спр. 7).

Розпорядженням першого заступника голови Волинської ОДА від 02 листопада 2020 року №130-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, Статуту ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» позивач був звільнений з займаної посади за угодою сторін (арк. спр. 8).

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 31 грудня 2020 року звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом до Волинської ОДА про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 листопада 2020 року.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі (арк. спр. 28).

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 18 листопада 2021 року провадження у справі №370/2957/20 за позовом ОСОБА_1 до Волинської ОДА про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито у зв`язку із тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (арк. спр. 14, 18).

Відтак, в період з 31 грудня 2020 року по 18 листопада 2021 року справа №370/2957/20 за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу перебувала на розгляді Макарівського районного суду Київської області.

На думку суду, перебування справи в іншому суді не підсудному для розгляду даної категорії спорів, трактується як звернення позивача до суду за захистом своїх прав, у зв`язку із чим в ухвалі Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року суд зазначив, що таке звернення позивача вперше до суду цивільної юрисдикції слід визнати як звернення до суду за захистом порушених прав, а тому вказаний період розцінюється судом пропущений з поважних причин.

Однак, слід зазначити, що ОСОБА_1 , звернувшись до Макарівського районного суду Київської області з первинним позовом 31 грудня 2020 року, уже пропустив встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду, оскільки розпорядження №130-ос датовано 02 листопада 2020 року.

При цьому, письмових доказів на підтвердження існування обставин, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропущення ним строку звернення до суду в період з 03 грудня 2020 року (по спливу місячного терміну з винесення оскаржуваного розпорядження) до 30 грудня 2020 року (до моменту звернення із відповідним позовом Макарівського районного суду Київської області) останнім не надано.

У поданій заяві про поновлення строку звернення до суду від 04 лютого 2022 року позивач стверджує, що оскаржуване розпорядження він не отримував, з ним не ознайомлювався та не знав про його існування аж поки не звернувся до Макарівського районного суду Київської області із позовом про поновлення на роботі (арк. спр. 34-36).

Суд зауважує, що такі доводи ОСОБА_1 суперечать матеріалам справи та поясненнями самого позивача, наданими в судовому засіданні 15 квітня 2022 року.

Так, до позовної заяви позивачем долучено копію розпорядження першого заступника голови Волинської ОДА від 02 листопада 2020 року №130-ос, яке останній отримав від невідомої суду особи (на вимогу суду позивач відмовився назвати посадову особу) у грудні 2020 року і саме це стало підставою для звернення до суду. До грудня місяця позивач ходив на роботу і виконував свої адміністративні повноваження оскільки був керівником відповідача 2.

Такі доводи не підтверджуються жодними письмовими доказами, оскільки позивач у судовому засіданні сам підтвердив факт подання декларації 28 листопада 2020 року перед звільненням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює період, який не був охоплений раніше поданими деклараціями), що на думку суду свідчить про те, що позивач був обізнаний про своє звільнення.

Також у судовому засіданні позивач не заперечував доводи представника відповідача 2 стосовно того, що оригінал листка непрацездатності від 19 листопада 2020 року відповідно до якого з 21 жовтня 2020 року по 19 листопада 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» роботодавцю не надавав та в ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» відсутній. Вказані доводи підтверджуються тим, що якби ОСОБА_1 не було б відомо про розпорядження першого заступника голови Волинської ОДА від 02 листопада 2020 року він би з`явився за місцем роботи і ознайомився з вищезазначеним документом про звільнення та надав би вищезгаданий листок непрацездатності, із якого убачається, що позивачу необхідно стати до роботи з 20 листопада 2020 року.

В контексті зазначеного оригінал листка непрацездатності позивач мав при собі під час судового засідання 15 квітня 2020 року.

Жодних письмових доказів про виконання своїх функціональних обов`язків в період з дати звільнення до середини грудня 2020 року, наприклад табеля робочого часу, підписання наказів, нарядів, актів виконаних робіт, тощо суду не надано.

Навпаки, позивач не заперечив доводів відповідачів проте, що в репортажі Дочірньому підприємству «Телерадіокомпанії» АВЕРС» Відкритого акціонерного товариства «Корпорація АВЕРС» від 18 листопада 2020 року він зазначав, що нещодавно дізнався про те, що звільнений.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Натомість законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові звернення позивача чи адвокатські запити до відповідачів 1 та 2 надати копію розпорядження та трудову книжку, що підтверджують про пасивну поведінку позивача і, як наслідок, пропущення строку звернення до суду у встановлений нормами КАС строк.

Разом з тим, 20 листопада 2020 року, яке є першим днем виходу позивача на роботу після перебування на лікарняному він повинен був дізнатися про своє звільнення оскільки його посаду обіймала інша особа.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Підсумовуючи доводи позивача і його представника та заперечення представників відповідачів у судовому засіданні суд не знайшов достатніх допустимих та переконливих доказів поважності причин звернення позивача з даним позовом до суду, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Згідно з положеннями частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).

Згідно з пунктом 8 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 17 грудня 2021 року, тобто з пропуском місячного строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, належних та достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку не надавав, суд дійшов висновку про залишення позову без на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Керуючись статтями 122, 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Волинській області» про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст ухвали складено 20 квітня 2022 року.