Справа № 420/13609/21
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 р. Категорія 111030000м.ОдесаСправа № 420/13609/21
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Пред-к позивачаБейгельзімер М.Г. (адвокат, ордер)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просив суд: - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 03.08. 2017 р. № ; - відшкодувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 коштом Головного управління ДПС в Одеській області моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн.; - відшкодувати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 коштом Головного управління ДПС в Одеській області за шкоду, заподіяну протиправним індивідуальним актом компенсацію у фіксованому розмірі (одна мінімальна заробітна плата 6000,00 грн.), мотивуючи його тим, що відповідачем 17.07.2017 року складено акт № 847/15-32-13-05/ НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р. (Додаток 2). Збільшення суми грошового зобов`язання здійснено Відповідачем за період з 01.01. 2016 р. по 31.12.2016 р. згідно з висновком щодо завищення Позивачем задекларованого податкового кредиту з ПДВ. На підставі акту перевірки відповідачем складено податкове повідомлення-рішення від 03.08.2017р. № . Позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 03.08.2017р. № таким, що не відповідає Податковому кодексу України, а відтак підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 03.08.2017 року № . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що працівниками ДПІ у Приморському районі м. Одеси була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 , за наслідком якої складено акт від 26.02.2016 року №1131/15-53-17-01/ НОМЕР_1 . Згідно п. 3 акту - підтвердити наявність та/або відсутність залишків товару що знаходяться на складі у Донецької області не уявляється можливим. В ході проведення даної планової перевірки проведена інвентаризації (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей) на об`єкті, де зберігаються залишки товарно-матеріальних коштовностей, а саме за адресою АДРЕСА_1 . Складений інвентаризаційний опис станом на 10.07.2017 року. А тому, на підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваний індивідуальний акт Відповідача - податкове рішення-повідомлення від 03.08.2017 р. № прийнято на підставі акту від 17.07.2017 р. № 847/15-32-13-05/ НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016 р.

Згідно з висновком документальної планової виїзної перевірки встановлені порушення:

- 1) п.177.10 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-ІУ із змінами та доповненнями встановлено «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», затверджений Наказом ДПА України від 16.09.2013 №481, зареєстрований в Мінюсті України 04.10.2013 за № 1686/24218 підприємець не належно проводив облік доходів та витрат.

- 2) п. 177.1, п.177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.10.10р. №2755-VI із змінами та доповненнями донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності у розмірі - 1618125,56 грн., у т.ч. за 2015 рік - 481808,64 грн. та за 2016 рік - 1136316,92 грн.

- 3) п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями), в частині порушення строків погашення узгодженого податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, а саме: несвоєчасно сплачена сума у розмірі - 907, 35 грн. (затримка 272 дня).

- 4) частини 4 пункту 2 статті 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) за період травень 2016 року по строку надання 20.06.2016 Звіт № наданий 17.07.2016 року.

- 5) п.2, п.7 ст.7 та п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне старування» із змінами та доповнення підприємцем занижена сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на суму 170078,12 грн., у т.ч. за 2015 рік - 84701,24 грн., за 2016 рік - 85376,88 грн.

- 6) п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено порушення терміну реєстрації податкових накладних в ЄРПН: до 15 календарних днів на суму ПДВ 9669,7 грн. та до 30 календарних днів на суму ПДВ 2060 грн.

- 7) п.187.1 ст.187 , п.186.1. ст.186 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 107708 грн., у тому числі: листопад 2016 - 107708 грн. та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду станом на 31.12.2016 в сумі 71233 грн.

- 8) п.п. 162.1 статті 162 1.5 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, п.п. 177.2 ст. 177 п. 161 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року N 2755-VI, із змінами і доповненнями платником не нараховано військового збору у розмірі 131330,56 грн., у т.ч. за 2015 рік - 36637,49 грн. та за 2016 рік - 94693,07 грн.

- 9) 16.1.6 п. 16.1 ст. 16, п. 30.6 ст.30 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ) платником не надано до ДТП у Приморському районі м. Одеси «Звіт про суми податкових пільг» за II кв. 2016 року, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1233.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка, за наслідками якої складено акт перевірки від 17.07.2017 р. № 847/15-32-13-04/, здійснювалася не за місцем проживання або проведення господарської діяльності позивача, а також без його дозволу в приміщенні ГУ ДФС в Одеській області, у зв`язку із чим перевіряльниками не було отримано значну кількість первинних документів на підтвердження здійснення господарської діяльності позивача, а використана під час перевірки інформація взята здебільшого з податкової звітності та інформаційно-аналітичних систем. Дана обставина підтверджується на аркуші 7 (п. 1.13) акту перевірки від 17.07.2019 р № 847/15-32-13-04/. Зокрема, не було використано податкові декларації з податку на додану вартість позивача.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі - Порядок від 20 серпня 2015 року № 727), а також Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затвердженими наказом Державної фіскальної служби України від 1 червня 2017 року № 396 (далі - Методичні рекомендації від 1 червня 2017 року № 396).

Згідно з Порядком від 20 серпня 2015 року № 727 та Методичними рекомендаціями від 1 червня 2017 року № 396 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У акті перевірки зазначається детальна інформація щодо виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень. Водночас платник податку за обставинами справи заперечень на акт не подавав.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 ПК України на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

У разі незгоди з контролюючим органом платник податків має право оскаржити прийняте рішення (податкове повідомлення-рішення) (підпункт 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України).

За змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

Зазначене свідчить про те, що доводи, судження, інформація акту перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, зокрема начальником або заступником начальника контролюючого органу, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків.

Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акту не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акту.

Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Водночас саме по собі порушення порядку оформлення акту перевірки (у частині засвідчення особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі не засвідченого одним із перевіряючих акту перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.

Слід зазначити, що у постанові від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від раніше висловленої правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зазначеної, зокрема у постанові від 3 грудня 2019 року № 1440/1965/18 та сформулювала такий правовий висновок:

Відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акту, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Ураховуючи те, що працівник контролюючого органу, підпис якого відсутній в акті з наведених у ньому ж підстав, приймав участь у проведенні перевірки, підстави для висновку про порушення порядку її проведення відсутні.

Як вбачається із наказу №1761 від 26.05.2017 року, направлень від 08.06.2017р. № 2813/13-05 та направлення № 2812/13-05, виданих Головним управлінням ДФС в Одеській області, Відповідачем проводилась документальна планова перевірка ФОП ОСОБА_1 .

При цьому, в третьому абзаці аркуша 2 акту від 17.07.2017 р. № 847/15-32-13-05/ НОМЕР_1 вказано, що перевірку проведено в приміщенні ГУ ДФС в Одеській області, за адресою: м. Одеса, пр.-т Ак. Глушка 17/2.

Пунктом 1.3. порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Мінфіну від 14.03. 2013 р. № 395, встановлено, що органи державної податкової служби можуть також запрошувати платників податків для проведення перевірки дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, до органу державної податкової служби. Документальна перевірка може проводитися у приміщенні податкового органу за бажанням платника податків. Письмові повідомлення про такі запрошення направляються платникам податків рекомендованими листами з повідомленням про вручення або особисто вручаються платникам податків або їх законним чи уповноваженим представникам, в яких зазначаються підстави запрошення, час і дата, на яку запрошується платник податків (представник платника податків), а також місцезнаходження проведення перевірки. Позивач письмових повідомлень про запрошення не отримував, особисто йому вони не вручалися особисто вручаються платникам податків

Перевірка, за наслідками якої складено акт перевірки від 17.07.2017 р № 847/15-32-13-04/ НОМЕР_1 , здійснювалася не за місцем проживання або проведення господарської діяльності позивача, а також без його дозволу в приміщенні ГУ ДФС в Одеській області, у зв`язку із чим перевіряльниками не було отримано значну кількість первинних документів на підтвердження здійснення господарської діяльності Позивача, а використана під час перевірки інформація взята здебільшого з податкової звітності та інформаційно-аналітичних систем. Дана обставина підтверджується на аркуші 7 (п. 1.13) акту перевірки від 17.07.2019 р № 847/15-32-13-04/. Зокрема, не було використано податкові декларації з податку на додану вартість позивача.

На аркушах 3, 4, 7 та інших акту від 17.07.2017 р. № 847/15-32-13-05/ зроблено посилання на використані при перевірці відомості АІС "Податковий блок".

Суд зазначає, що за правовою позицією Верховного суду в складі колегії суддів касаційного адміністративного суду (див. зокрема постанову від 16.04.2020 р. у справі № 805/5017/15-а) будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 03.08.2017 року № є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди заподіяної протиправним індивідуальним актом, компенсацію у фіксованому розмірі (одна мінімальна заробітна плата 6000,00 грн.), слід зазначити наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В контексті зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного вбачається, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якого Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Суд зазначає, що позивачем не надано, жодних належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди, не наведено жодних розрахунків її розміру, які повинні ґрунтуватися на відповідних доказах, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що вимоги позивача у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року по справі № 420/13609/21, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 20 квітня 2022 року.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.