Справа № 380/10615/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10615/21 пров. № А/857/23784/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Качур Р.П.,

час ухвалення рішення: 11:39:20,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення: 10.12.2021,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» (далі ТзОВ «Радехівський цукор») звернулося в суд з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1 від 23.06.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 1 від 23.06.2021. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» судовий збір у сумі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн 00 коп.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги, що ТзОВ «Радехівський цукор» за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 від суми нарахованих відсотків по кредитах 40 110 095,00 грн сплатило до бюджету 4 011 009,50 грн (10%) податку з доходів нерезидента отриманого джерелом походження з України, на порушення вимог пп. 103.1 ст. 103, пп. 141.4.1, п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України підприємство не утримало і не внесло до бюджету податок з доходів з джерелом його походження з України, отриманого нерезидентом Pfeifer&Langen Inwestycje (Республіка Польща) від провадження господарської діяльності в загальній сумі 2 005 504,751 грн (40 110 095,00 х 5%).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор», за результатами якої відповідачем було складено акт 17.02.2021 № 33/33-00-07-01-01/36153189 «Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор» про порушення податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2019, іншого законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019».

Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог пп. 103.1 ст.103, пп. 141.4.1. п. 141.4. ст. 141 Податкового кодексу України, а саме: заниження податкового зобов`язання по податку на доходи нерезидента за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 на загальну суму 2 005 504,75 грн, у тому числі за 4 квартал 2016 року в сумі 180 497,59 грн, за 2017 рік в сумі 807 567,89 грн, за 2018 рік в сумі 605 843,90 грн, за 3 квартали 2019 року в сумі 411 595,37 грн.

Відповідач вважає, що за вказаний період від суми сплачених позивачем нерезиденту відсотків по позиках на загальну суму 40 110 095, 00 грн, до бюджету позивач повинен був перерахувати 6 016 514, 25 грн. (15%) податку з доходів нерезидента, отриманого з джерелом походження в Україні, а не 4 011 009,50 грн (10%), як це зробив позивач.

На підставі даного акту відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення від 23.06.2021 № 1, в якому було визначено загальну суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 2 007 507,87 грн (1 825 007,16 грн - основний платіж, і 182 500,71 грн штрафна фінансова санкція).

Не погоджуючись із таким рішенням податкового органу позивач звернувся до суду із позовом для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пп. 141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України (далі ПК України) резидент, у тому числі фізична особа - підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа - підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.4-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту цього пункту) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Відповідно до пп. «а» пп. 141.4.1 п. 141.4 статті 141 ПК України до доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України, відносяться, серед іншого, проценти, що сплачуються на користь нерезидента.

Положеннями п.п. 1, ст. 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Польща про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 12.01.1993 (далі Конвенція) передбачено, що проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватися в цій другій Державі, якщо такий резидент має фактичне право на ці проценти.

Такі проценти можуть оподатковуватись у тій Договірній Державі, в якій вони виникають, і, відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на проценти, податок, що стягується, не повинен перевищувати 10 процентів від загальної суми процентів.

Компетентні органи Договірних Держав за взаємною згодою встановлюють спосіб застосування такого обмеження.

Згідно п. 103.2 ст. 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором) і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 103.4 статті 103 Податкового кодексу України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

З урахуванням цих норм суд вірно зазначив, що умова про наявність у нерезидента - отримувача доходу статусу бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу може застосовуватись лише у тому випадку, якщо це передбачено відповідною міжнародною податковою конвенцією. Проте, Конвенцією така умова не передбачена.

Згідно матеріалів справи безпосереднім отримувачем доходу (процентів) за договорами позики № 3 та № 4 є резидент республіки Польща - Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o., котрий є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) цього доходу.

Як передбачено п. 103.4 ПК України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України, і такі довідки позивачем відповідачу були надані.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначив, що:

- від суми сплачених нерезиденту відсотків (40 110 095, 00 грн) позивачу необхідно було утримувати не 10, а 15 відсотків, оскільки такий розмір відсотків передбачено п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України.

Разом з тим, п. 103.2 ст. 103 ПК України передбачено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором) і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Відповідно до п. 103.3 ст. 103 ПК України бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Нерезидент - отримувач доходу (компанія Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o.) не є кінцевим бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, оскільки кошти для фінансування позивача нею було отримано у асоційованого підприємства Pfeifer&Langen Іnternational B.V. та компанії Pfeifer&Langen Glinojeck S.A., правонаступником якої є Pfeifer&Langen Polska S.A.

Позивачем за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 від суми нарахованих відсотків по кредитах 40 110 095,00 грн було сплачено до бюджету не 6 016 514,25 грн (15%), а лише 4 011 009, 50 грн (10%) податку з доходів нерезидента, отриманого з джерелом походження в Україні, внаслідок чого позивач не вніс до бюджету 5% податку на доходи нерезидента, а саме: 2 005 504, 75 грн (40 110 095 х 5%), в тому числі: за 4 квартал 2016 року 180 497, 59 грн, за 2017 рік 807 567, 89 грн, за 2018 рік 605 843, 90 грн та за 3 квартали 2019 року 411 595, 37 грн.

Судом встановлено, що між позивачем та компанією Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o. (котра є резидентом Республіки Польща, юридичною особою, місцезнаходження якої: Польща, 60-959 м. Познань, вул. Міцкевича, 35, котра заснована та діє за законодавством Польщі, і зареєстрована у судовому реєстрі підприємств за номером ) укладено договір відсоткової позики № 3 від 21.01.2011, згідно з яким даним нерезидентом було надано позивачу на умовах позики грошову суму в розмірі 1 100 000 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 9% річних.

В подальшому, протягом дії даного договору сторони неодноразово змінювали його умови в частині строку погашення позики та відсоткової ставки (а.с. 32-45).

Крім того, 23.03.2012 між позивачем та вищезгаданою компанією Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o. укладено договір відсоткової позики № 4 згідно з яким нерезидентом було надано позивачу грошову суму в розмірі 35 000 000 польських злотих зі сплатою процентів в розмірі 9% річних.

Протягом дії даного договору сторони також неодноразово змінювали його умови в частині строку погашення позики та відсоткової ставки (а.с. 46-57).

Судом встановлено, і сторонами не заперечується той факт, що за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 сума сплачених ТОВ «Радехівський цукор» в користь Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o. відсотків за користування позикою становила 40 110 095, 00 грн.

Із суми виплачених нерезиденту відсотків позивач сплатив до бюджету 10% податку на доходи нерезидентів. За період з 01.10.2016 по 30.09.2019 рр. загальна сума сплаченого позивачем до бюджету податку на доходи нерезидентів склала 4 011 009, 50 грн.

Вказані обставини визнаються сторонами та підтверджуються документально.

Відповідно до п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПКУ доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту до доходів, отриманих нерезидентом із джерелом їх походження з України, віднесено, зокрема, відсотки.

Згідно з п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у п.п. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 Кодексу, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 та 141.4.11 п. 141.4 ст. 141 Кодексу) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Тобто, як вірно зазначено судом, відповідно до положень пп. 141.4.2 п. 141.4 ст.141 ПК України, умова про те, що резидент, котрий здійснює на користь нерезидента будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, утримує податок з таких доходів за ставкою в розмірі 15%, застосовується лише у тому випадку, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України.

Пунктом 3.2 статті 3 ПК України передбачено, що якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Вимогами ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до міжнародного договору України, а саме, відповідно до ст.11 Конвенції про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень, підписаною між Україною та Республікою Польща 12.01.1993 року:

1. Проценти, що виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватися в цій другій Державі, якщо такий резидент має фактичне право на ці проценти.

2. Однак, такі проценти можуть також оподатковуватись у тій Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на проценти, податок, що стягується, не повинен перевищувати 10 процентів від загальної суми процентів.

Виходячи із вказаного припису Конвенції, суд дійшов вірного висновку, що ч. 1 ст. 11 вказаної Конвенції покладає на платника податків обов`язок оподатковувати дохід у вигляді процентів за користування позикою не в Україні (країні виникнення доходу), а в тій договірній державі, резидентом якої є одержувач процентів (Польща).

Разом з тим, ч. 2 ст. 11 Конвенції надає право оподатковувати такі проценти у тій Договірній Державі, в якій вони виникають (тобто, в Україні), але, в такому разі, податок, що стягується, не повинен перевищувати 10 процентів від загальної суми процентів.

Відповідно до положень п. 103.4 ПК України, підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в ході перевірки відповідачем було зафіксовано факт наявності у позивача на момент виплати доходу нерезиденту документів, про які йдеться у п. 103.4 ПК України. Зокрема, позивачем було надано відповідачу довідки (свідоцтва резидентства платника податків) видані начальником першого Великопольського фінансового управління в Познані за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки, які підтверджують, що Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o. є резидентом Республіки Польща відповідно до Конвенції про уникнення подвійного оподаткування, підписаної між Урядом Республіки Польща та Урядом України. Недоліків в оформленні цих документів органом податкового контролю не виявлено та не зафіксовано.

Дані обставини відповідачем не заперечуються, і відображені ним як у Акті перевірки, так і у відзиві на позов.

Враховуючи наведене, вірним є висновок суду, що позивач не порушив вимог п. 103.1, 103.2 ст.103 та п.п. 141.4.1, 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України, а діяв у повній відповідності із приписами, які містяться у даних пунктах податкового законодавства України, а також у відповідності до положень ст.11 Конвенції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність висновків відповідача про те, що особа, яка отримала дохід (Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o.) не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) цього доходу, а тому позивач не має права самостійно застосувати зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 103.1 ст. 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Пунктом 103.2 ст. 103 ПК України передбачено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, проте, лише у тому випадку, якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором.

Однак, такої умови, як наявність у нерезидента статусу кінцевого бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу, у міжнародному договорі (Конвенції) не передбачено, а тому використання цієї умови по відношенню до особи, яка отримала дохід, (Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o.) з постиланням на 103.2 ст. 103 ПК України, прямо суперечитиме як приписам даного пункту Податкового кодексу України так і міжнародній конвенції.

Судом вірно зауважено, що вимогами ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б заперечували бенефіціарність нерезидента (Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o.) по відношенню до отриманих ним від позивача відсотків за користування позикою, і які б свідчили про те, що даний нерезидент є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Відтак, як вірно зазначено судом, відповідач не надав суду жодних доказів, які б вказували на те, що нерезидент (Pfeifer&Langen Inwestycje Sp. z. o. o.), який отримав дохід від позивача, пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі чи свідчили б про відсутність у цього нерезидента права самостійно отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю отриманого ним доходу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду, що податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 23.06.2021 № 1 є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 380/10615/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 20.04.2022.