Справа № 580/1987/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

22 квітня 2022 року справа № 580/1987/22

м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали позовної заяви у справі №580/1987/22 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, постановлено ухвалу.

21.02.2022 (штемпель Укрпошти 752) вх. суду від 22.04.2022 №11915/22 позивач, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку і виплаті перерахованої пенсії згідно довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» про розмір грошового забезпечення від 01.07.2021 №33/44/1-А-856/08-1637 про розмір грошового забезпечення за посадою старший інспектор відділу поліції станом на 01.12.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та здійснювати виплату пенсії згідно проведеного перерахунку та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії ОСОБА_1 у перерахунку і виплаті перерахованої пенсії згідно довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області про розмір грошового забезпечення від 01.07.2021 № 33/44/1-А-856/08-1637 про розмір грошового забезпечення у розмірі 80% від грошового забезпечення за посадою старший інспектор відділу поліції станом на 01.12.2019.

Додатково просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 грн 40 коп.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу. Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам статті 160, 161 КАС України, тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернення до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, що має сформулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень (його рішення), що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

У позовній заяві не зазначено, яке право позивача порушено, якими саме діями/бездіяльністю/рішеннями відповідача з огляду на критерії частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у контексті обраного способу захисту порушеного права згідно зі ст. 5 КАС України.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі №п/800/259/15 бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, що виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Позивачу варто уточнити позовні вимоги відповідно до пунктів 3 чи 4 частини 1 статті 5 КАС України та необхідно зазначити яку норму порушено саме відповідачем, зміст норми, її аналіз, тлумачення та аргументи в чому саме полягає протиправність такої бездіяльності, коли цю норму застосовував (або не застосовував), до чого це призвело.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №640/7310/19 (ЄДРСР 94394125) зазначено: особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Під час звернення 21.04.2022 до суду позивач просить «здійснити з 01.12.2019 перерахунок», проте позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України.

До позовної заяви позивачем додано заяву про поновлення строку звернення до суду, де позивач вказав, що в січні 2022 року отримав кваліфіковану юридичну допомогу та дізнався про обставини підвищення розміру перерахованої пенсії, та необхідність звернутись до ПФ України в Черкаській області та вимагати перерахунку та виплату пенсії, проте докази такого "підвищення" не надав. Пропуск строку зумовлений (на думку позивача) належними причинами бездіяльності МВС України та ГУ ПФУ в Черкаській області, позаяк підстави для перерахунку пенсії виникли 19.11.2019, проте державні установи, які мали б забезпечити виконання даного рішення зволікали з термінами виконання (одна з причин створення ДУ «ТМО МВС України» лише через півтора року). Просив позивач врахувати епідеміологічну ситуацію в Україні, що обмежувала можливість своєчасного звернення до суду. Вказав додатково, що не має юридичної освіти, не знає особливостей пенсійного законодавства, у зв`язку з чим не міг знати, що розмір пенсії не відповідає вимогам законодавства, компетентні органи про це не інформували, що безпосередньо унеможливило та ускладнило можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, незалежно від волі особи. Відповідно до статті VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, до якої приєдналася Україна 12 липня 1996 року, встановлюється тридцятирічний строк позовної давності за вимоги відшкодування ядерної шкоди. У зв`язку із наведеними обставинами просив поновити строк звернення до суду.

Надавши оцінку вказаним підставам в контексті перевірки їх поважності, що зумовили пропуск строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до норм ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а за

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а, вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, під час отримання від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому, в будь-якому разі її сума відома особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок та/або виявлені деструктивні відхилення щодо розміру складових грошового забезпечення чи загальної суми чи з яких складових вона складається, як обчислена та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових, визначено відсотки конкретних виплат.

З дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії, звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав під час отримання від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Строк звернення до суду, передбачений ст. 122 КАС України, застосовується до спірних правовідносин, а отримання позивачем листа від відповідача у відповідь на його заяву про перерахунок пенсії та/або усної правової консультації не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, та свідчить про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, позаяк такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 6 місяців після отримання пенсії.

Обставини, що зазначені позивачем щодо обізнаності з січня 2022 року, а також те, що позивач не має юридичної освіти (не знає особливостей пенсійного законодавства), у зв`язку з чим не міг знати, що розмір пенсії не відповідає вимогам законодавства, судом не може бути визнано як поважні причини пропуску строку звернення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, позаяк за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Верховний Суд у справі № 240/12017/19 зазначив (ЄДРСР 95946021), що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує (№ 580/5306/21 ЄДРСР 101988826).

Доводи позивача, що пропуск строку зумовлений бездіяльністю МВС України та ГУ ПФУ в Черкаській області, суд також вважає непереконливими, бездоказовими.

Оцінюючи доводи позивача врахувати епідеміологічну ситуацію в Україні, що на його думку обмежувала можливість своєчасного звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Розділу VI КАС України (в редакції Закону № 731-IX від 18.06.2020) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Визначальною ознакою для поновлення судом, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, процесуальних строків є визнання причин їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Позивач просить поновити строк звернення до суду із підстав введення Кабінетом Міністрів України карантину.

Суд звертає увагу, що зазначені причини пропуску строку звернення не може бути взято судом до уваги в якості поважних причин, позаяк позивачем не вказано, зокрема які ж саме обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином у який саме період призвели до неможливості звернення (через систему Електронний суд, поштою) позивача із позовом у строки, встановлені КАС України.

Судом враховано, що позов позивачем подано 21.04.2022 тобто під час дії адаптивного карантину (продовжений урядом до 31.05.2022), відтак суд доходить висновку, що адаптивний карантин, введений в Україні не перешкодив подачі даного позову до суду саме зараз, тому вказана позивачем обставина не може бути прийнята судом і визнана поважною причиною, відповідні доводи позивача суд визнає необгрунтованими.

Посилання позивача, що Віденською конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду встановлено тридцятирічний строк позовної давності за вимоги відшкодування ядерної шкоди, суд вважає необгрунтованими, оскільки предмет даного спору стосується пенсійних виплат, призначених за вислугу років в органах внутрішніх справ, відтак не стосується порядку призначення та/або виплати соціальних гарантій передбачених законодавством України для відшкодування ядерної шкоди.

Обставин та доказів, що би унеможливили (не залежали від волі позивача) звернення із даним позовом до суду у шестимісячний строк із дати отримання, як зазначає позивач неналежного розміру пенсії, позивачем не зазначено, доказів підтвердження таких обставин до суду не надано, у зв`язку із чим заявлені позивачем підстави поновлення строку звернення до суду, суд визнає неповажними.

Судом враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, що зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

Суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Perez De Rada Cavanilles проти Іспанії, від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 ЄКПЛ, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Верховний Суд у справі № 552/3407/17 дійшов правового висновку, що під «підвищенням пенсії» розуміється тільки таке збільшення суми нарахування, яке здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тобто випадки, коли пенсія була неправомірно недонарахована і у подальшому на підставі рішення суду нарахована в належному обсязі, не належать до «підвищення пенсії».

Заявлені позивачем підстави поновлення строку звернення до суду, суд визнає неповажними, у зв`язку із чим позов відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства необхідно залишити без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави та докази, з метою поновлення строку.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 2, 5, 6-16, 19, 44, 123, 160, 161, 169, 241, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати позивачеві для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви десять днів з дати отримання копії даної ухвали.

Позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом надання: позовної заяви із уточненими позовними вимогами та обранням належного способу захисту відповідно до статті 5 КАС України; обґрунтованого клопотання про поновлення пропуску строку звернення до суду із зазначенням інших причин та доказів поважності пропуску строку звернення до суду.

У разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде повернута позивачеві. Копію ухвали надіслати позивачеві. Ухвала набирає законної сили з дати підписання та не оскаржується.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА