Справа № 240/36592/21
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 квітня 2022 року м. Житомир

справа № 240/36592/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 18 березня 2021 року № 83-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено з посади провідного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Фінансового управління Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з 31 березня 2021 року, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Фінансового управління Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.03.2021 по дату прийняття рішення у справі про поновлення на посаді.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11 лютого 2022 року Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надіслало до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

Під час підготовки до розгляду справи судом з`ясовано, що провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, відповідно до ухвали суду від 16.02.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено 5-ти денний строк з дня вручення копії ухвали, для усунення її недоліків шляхом подання до суду:

- доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, з урахуванням висновків суду.

02 квітня 2022 року позивач отримала ухвалу суду від 16.02.2022 про залишення позовної заяви без руху, що підтверджується відомостями вказаними на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №770.

Позивачем, у встановлений судом строк, не виконано вимог ухвали суду від 16.02.2022 про залишення позовної заяви без руху, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, з урахуванням висновків суду, суду не надано.

Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши наявні у справі матеріали, беручи до уваги предмет позову та обставини справи, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебувала в трудових відносинах з Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області та працювала на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Фінансового управління Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Згідно з оскаржуваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 18.03.2021 №83-к позивача звільнено із займаної посади з 31.03.2021 у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відповідно до пункту 1-1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

В свою чергу, судом встановлено, що ліквідація Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області зумовлена постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" (надалі - постанова №1118).

В п.1 постанови №1118 прямо передбачено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1. В цьому додатку перелічено територіальні органи, які підлягають ліквідації, в тому числі Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Судом встановлено, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2021 №301 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" (надалі - постанова №301) відмінено рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком, в тому числі Відповідача, та скасовано постанову №1118. Постанова №301 набрала чинності з 10.04.2021 з дня публікації в Урядовому кур`єрі (2021, 04, 10.04.2021 №69).

Тобто, постанова №1118 втратила чинність також з 10.04.2021. Саме з цього часу відпали підстави для ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Як вказує позивач, відповідно до оскаржуваного наказу відповідача від 18.03.2021 за №83-к позивач з 31.03.2021 була звільнена із займаної посади з підстав ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яка була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1118.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2021 №301. Тобто, передбачена ліквідація Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не відбулася і, як наслідок, позивач повинна бути поновлена на посаді.

Як вказує позивач, про наявність скасування рішення щодо ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області їй стало відомо лише в жовтні 2021 року від колеги по роботі. Раніше позивачу не було відомо про скасування ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області так як фактично не працювала, оскільки перебувала у довготривалій відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, а тому позивач не мала підстав для звернення з даним позовом в передбачені строки.

В свою чергу, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області заперечує щодо вказаного, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 11.02.2022 (за вх.№12178/22) та пояснює, що звільнення позивача відбулося у повній відповідності до вимог Закону України "Про державну службу". Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 року №1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" було передбачено ліквідувати, окрім інших, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Вказує, позивач своєчасно була повідомлена про таке звільнення і в подальшому була звільнена. На день звільнення позивача жодних рішень щодо припинення ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не було прийнято, а тому оскаржуваний наказ є правомірний і підстави для його скасування відсутні.

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відтак, строк для оскарження рішень, з приводу правомірності яких виник спір, становить один місяць і його відлік розпочинається з дня, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Положеннями частини першої статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. Строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - один місяць, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.

Підсумовуючи зазначене, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, зокрема в спорах, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом від 21.07.2020 року у справі №9901/185/20.

При цьому, поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного суду від 31.03.2020 року у справі № 807/235/16.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до суду з даним позовом - 06.11.2021 (шляхом подання позовної заяви до відділення поштового зв"язку).

Таким чином, позивач до суду звернулася в термін, що значно перевищує передбачений місячний строк з дня її звільнення.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач зазначає, що вона була позбавлена можливості звернутися до суду у місячний строк з даною позовною заявою, про наявність скасування рішення щодо ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області позивачу стало відомо лише в жовтні 2021 року від колеги по роботі. Раніше позивачу не було відомо про скасування ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, а тому позивач не мала підстав для звернення з даним позовом в передбачені строки. Інших причин, які б перешкоджали звернутися позивачу до суду з даним позовом в місячний термін з дня прийняття оскаржуваного наказу, позивачем не зазначається.

Суд вказує, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Так, що поняття "повинен був дізнатися", наведене законодавцем в ст.122 КАС України, необхідно розуміти як неможливість, незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Слід зазначити, що правовідносини, з приводу яких позивач звернулася до суду, виникли 31.03.2021, з дня звільнення позивача із займаної посади на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.03.2021 про скорочення строку дії попередження та проханням звільнити 31.03.2021, водночас з даним позовом до суду позивач звернулася 06.11.2021 року, тобто з порушенням строку, визначеного статтею 122 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Як вже зазначалося, Постанова №1118 втратила чинність з 10.04.2021, з дня публікації в Урядовому кур`єрі Постанови №301 (2021, 04, 10.04.2021 №69). З цього часу відпали підстави для ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Таким чином, після офіційного оприлюднення вказаного нормативно-правового акту вважається, що будь-яка особа проінформована про наявність цього нормативно-правового акту.

Тобто, зазначена вище обставина, а саме, втрата чинності Постанови №1118 та припинення ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вважається доведеною до відома необмеженого кола осіб, в тому числі позивача, з дня набрання чинності цією постановою №301.

З огляду на викладене, що в обсязі встановлених обставин пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, не створювало для позивача об`єктивних перешкод для вчасного звернення та вжиття, при місячному терміні оскарження, необхідних юридичних заходів щодо захисту своїх трудових прав.

За змістом статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). До того ж «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач об`єктивно був обізнаний про наявність оскаржуваного наказу та підстави його прийняття.

Відтак, позивач не вказав про об`єктивну неможливість звернення до суду вчасно, з метою запобігання пропуску встановленого законом строку для оскарження наказу, що, з огляду на наведене, могло б свідчити про її намір відновити свої порушені права. Доказів існування поважних причин, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду із цим позовом, позивачем до суду не надано.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18.03.2021 року у справі № 320/2915/20.

Суд зазначає, що відповідно до ухвали суду від 18.01.2022 про відкриття провадження у справі, заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, з тих підстав, що суд на момент відкриття провадження у справі дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду оскільки, як вказувала позивач, вона дізналася про порушення своїх прав лише у жовтні 2021 року.

Однак з урахуванням з`ясованих обставин справи, зроблених судом висновків про час з якого слід обраховувати строк звернення до суду з даною позовною заявою, суд дійшов висновку про передчасність висновку суду про визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, викладеного в ухвалі про відкриття провадження у справі від 18.01.2022.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою та п"ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Слід наголосити, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 15 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Підсумовуючи наведене та враховуючи відсутність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, подану до суду після спливу строку звернення до суду з таким позовом, слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 248, 256, 287, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

ухвалив:

1. Визнати передчасним висновок суду про визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, викладений в ухвалі від 18.01.2022 про відкриття провадження у справі.

2. Клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, - задовольнити.

3. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, - залишити без розгляду.

4. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко