Справа № 300/5168/21
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2022 р. справа № 300/5168/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд, у складі судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), 16.09.2021 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 28.04.2021, викладене у формі листа-відповіді;
- зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 27.09.2006 в Тюменському районному відділі культури, з 25.10.2006 по 29.10.2008 в ЗАТ "Будівельно-монтажного управління №3", з 27.11.2008 по 20.01.2014 ТзОВ "Єзуполис" та призначити позивачу пенсію за віком з 06.01.2021.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних держав та врахування заробітної плати за вказані періоди роботи здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних держав, на території яких провадилася трудова діяльність. Тому, періоди роботи з 01.01.2004 по 27.09.2006, з 25.10.2006 по 29.10.2008, з 27.11.2008 по 20.01.2014 на території Російської Федерації підлягатимуть врахуванню до страхового стажу за умови підтвердження сплати організаціями, в яких позивач працював, страхових внесків.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків (а.с. 23-24).
Позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, відтак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с.27-28).
Від позивача на адресу суду 12.10.2021 надійшла заява про долучення документів, а саме рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04.08.2021 у справі №352/975/21, згідно якого встановлено факт належності позивачу правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки НОМЕР_1 від 03.06.1983, військового квитка НОМЕР_2 від 23.03.1981, диплому НОМЕР_3 від 05.05.1983 (а.с.48-50).
На адресу суду від представника відповідача 08.11.2021 надійшло клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача (а.с.40-43).
Ухвалою суду від 11.11.2021 перейдено із спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.52).
25.11.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про те, що він не заперечує щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (а.с.60-61).
Ухвалою суду від 31.12.2021 замінено відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (а.с.67-68).
На електронну адресу суду 12.01.2022 від Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області надійшов відзив на позов. У даному відзиві представник відповідача зокрема зазначив, що до загального страхового стажу не враховано періоди роботи в Російській Федерації з 01.01.2004 по 20.01.2014, оскільки довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації позивачем не надана. Просила у задоволенні позову відмовити (73-75).
Згідно наказу №12-ОС від 11.01.2022, відповідно до підпункту 2.3.20 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2022, справу призначено головуючому судді Микитюку Р.В. (а.с.79).
Ухвалою суду від 17.01.2022 призначено судовий розгляд справи №300/5168/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 82).
На адресу суду від відповідача надійшла завірена копія пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.84-119).
Також на адресу суду 26.01.2022 від позивача надійшли письмові пояснення з доданими документами (а.с.125-135).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.04.2021 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківської області із заявою та документами про призначення пенсії за віком (а.с. 12-21).
Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що призначає пенсію, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №07 від 08.04.2021 відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком. У даному рішенні зокрема зазначено, що до страхового стажу не враховано періодів роботи по трудовій книжці, військовому квитку та диплому, оскільки прізвище не співпадає з даними паспорта, а також даних персоніфікованого обліку, загальний страховий стаж складає 0 років 0 місяці (а.с.44-45).

Головним управлінням Пенсійного фонду в Івано-Франківській області рішенням №0900-0209-8/15272 від 28.04.2021 про відмову в призначенні пенсії позивачу (а.с.10-11). У вказаній відмові зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.2004 по 27.09.2006, з 25.10.2006 по 29.10.2008, оскільки позивач працював на території Російської Федерації та відсутнє підтвердження про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, з метою захисту свого порушеного права на пенсійне забезпечення, позивач звернувся із даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини 3 статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 ратифікованої Законом № 290/95-ВР від 11.07.1995, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з вимогами ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції змін до Закону №1788-XII внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII") право на пенсію за віком мають особи після досягнення 60-ти років за наявності необхідного страхового стажу, зокрема у 2021 році не менше 28 років.

Згідно із статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 (надалі, також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Особливості ведення трудових книжок врегульовано Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 17.08.1993 за №110 (надалі, також - Інструкція).

Так, згідно із пунктом 2.14 Інструкції у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Пунктами 2.27 та 2.28 Інструкції встановлено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. У разі переведення з одного підприємства на інше за погодженням між керівниками підприємств у графі 3 записується посилання на погодження: "Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке-то підприємство, п.5 ст.36 КЗпП України".

Згідно із пунктами 2.6, 2.8 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, за змістом яких Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі Колишній Король Греції та інші проти Греції (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по їх суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини 2 та частини 4 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відмовляючи у призначенні пенсії позивачу відповідачі вказали на відсутність доказів сплати страхових внесків. Проаналізувавши подані позивачем документи та норми законодавства, суд приходить до висновку про протиправність відмови у призначенні пенсії позивачу з огляду на таке.

Щодо стажу роботи позивача з 01.01.2004 по 27.09.2006, з 25.10.2006 по 29.10.2008, з 27.11.2008 по 20.01.2014 у Російській Федерації, то такий стаж підтверджується: копією довідки від 16.07.20080 виданої ТзОВ "Eзуполис", копією страхового свідоцтва 113-605-234, виданим 01.08.2002, витягом з даних Інтернету ТзОВ "Eзуполис", записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 (а.с. 13-19).

Суд зазначає, що відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії не надано жодної правової оцінки усім поданим у підтвердження страхового стажу документам. Також, проігноровано приписи чинних міжнародних угод України із Російською Федерацією в частині взаємного зарахування стажу роботи осіб, які працюють на території держав учасниць.

Необхідно зауважити, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав заяву про призначення пенсії 02.04.2021, тобто в межах тримісячного строку звернення, а тому пенсія йому повинна призначатися з наступного дня після досягнення 60-річчя.

Суд також наголошує, що щодо усіх періодів роботи позивача здійснені записи трудової книжки, які оформлені у відповідності до наведених вимог Інструкції, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять. Водночас, відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів.

Окрім вказаного, слід звернути увагу на те, що вищенаведеними положеннями Інструкції не встановлено вимоги щодо внесення до трудової книжки працівника записів про характер виконуваної роботи та про наявність відпрацьованого повного робочого дня.

Суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Щодо посилань відповідача на відсутність доказів сплати позивачем страхових внесків за періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 по 27.09.2006, з 25.10.2006 по 29.10.2008, з 27.11.2008 по 20.01.2014, суд зазначає, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується відповідними довідками, зазначеними в описовій частині рішення суду, а також записами в трудовій книжці. Сумнівів у несплаті страхових внесків до пенсійних органів РФ страхових внесків з вини позивача в суду немає. Таким чином, увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території РФ підлягає зарахуванню до страхового.

Що стосується поданих документів позивача, а саме те, що у трудовій книжці, військовому квитку та дипломі прізвище зазначено в російськомовній версії "КруцьIк", а у паспорті на російській мові " ОСОБА_2 ", то рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04.08.2021 у справі №352/975/21, встановлено факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме трудової книжки НОМЕР_1 від 03.06.1983, військового квитка НОМЕР_2 від 23.03.1981, диплому НОМЕР_3 від 05.05.1983 (а.с.48-50).

Щодо не зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1978 по 29.04.1983, оскільки періоди навчання перетинаються із проходженням військової служби, то суд зазначає таке.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України та статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд зазначає, що трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Суд звертає увагу на те, що неточностей чи неправильності записів у трудовій книжці, які стосуються періоду навчання позивача з 01.09.1978 по 29.04.1983 у Львівському будівельному технікумі відповідачем не встановлено. Крім того, період навчання ОСОБА_1 у Львівському будівельному технікумі підтверджується копією диплому серії НОМЕР_3 (а.с.127).

Під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях ( в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Положення аналогічного змісту збережено і у Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

У відповідності до пункту "д" частини третьої статті 56 Закону України "про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Позивачем долучено копію військового квитка серії НОМЕР_2 , згідно якого зазначено, що позивач призваний на дійсну військову службу і направлений в частину для проходження військової служби 20.04.1979 та 17.05.1981 звільнений в запас і направлений в розпорядження Радянського РВК м. Львова (а.с.28-135).

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 , а саме №1-3 підтверджується період навчання та служби з 01.09.1978 по 29.04.1983.

Таким чином, зазначений період навчання та проходження служби в Збройних Силах слід зарахувати до страхового стажу позивача.

Отже, дії відповідача щодо не зарахування до стажу періоду навчання з 01.09.1978 по 29.04.1983 у Львівському будівельному технікумі є неправомірними.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

Застосовуючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, судом проаналізовано на відповідність усіх умов, які передбачені пенсійним законодавством для можливості зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком та зроблено висновок про те, що документів наданих позивачем достатньо для призначення відповідної пенсії, а тому для повного захисту порушеного права позивача, з метою уникнення повторного звернення до суду, запобігання виникнення ризиків правового пуризму та ілюзорності судового рішення, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком з наступного дня після досягнення позивачем 60 річного віку, а саме з 06.01.2021.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявними в матеріалах справи квитанцій №5102-15-011/С від 15.09.2021 та №5102-27-003/С від 27.09.2021 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1816,00 грн (а.с.1, 26).

З огляду на підтвердження сплати ОСОБА_1 судового збору за подання даної позовної заяви, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1816,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії від 08.04.2021 №07.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012) зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 29.04.1983 у Львівському будівельному технікумі та періоди роботи з 01.01.2004 по 27.09.2006 в Тюменському районному відділі культури, з 25.10.2006 по 29.10.2008 в ЗАТ "Будівельно-монтажному управлінні №3", з 27.11.2008 по 20.01.2014 ТзОВ "Eзуполис" та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.01.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Микитюк Р.В.