Справа № 120/11247/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 квітня 2022 р. Справа № 120/11247/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідач своїм рішенням за №6 від 28.08.2021 року відмовив позивачу у призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу.

Позивач вважає таке рішення протиправним, а також таким, що порушує право позивача на призначення пенсії за віком, в зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року позовну заяву залишено без руху в зв"язку з тим, що її подано без додержання вимог статей 160, 161 КАС України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подав до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто. Враховуючи зазначене, ухвалою суду адміністративний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, витребувано матеріали пенсійної справи позивача та оскаржуване рішення.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначає, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки у нього відсутній необхідний страховий стаж. Представник зауважує, що період роботи позивача в колгоспі ім. Шевченка з квітня 1978 по грудень 1980 не зараховано до страхового стажу з огляду на те, що в наданій позивачем архівній довідці відсутнє по батькові позивача.

Відповідно до положень п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачено: якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відтак, позивач, якщо вважає за необхідне встановити той факт, вправі звернутись до місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства, рішення суду за результатами розгляду справи, якщо ним буде встановлено цей факт.

Також зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі - Закон №1058 ), при віці 60 років становить 28 років.

Відповідно до поданої позивачем заяви та документів зараховано 27 років 05 місяців 13 днів страхового стажу.

Для зарахування військової служби необхідно надати військовий квиток.

З огляду на викладене, відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також відповідачем було подано до суду витяг з електронної пенсійної справи позивача та оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, надавши їм оцінку, встановив, що ОСОБА_1 при досягненні віку 60 років звернувся 20.08.2021 року до Головного управління ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача №6 від 28.08.2021 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, з огляду на відсутність у нього необхідного страхового стажу.

Так, зі змісту оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі - Закон №1058 ), становить 28 років ( при віці заявника 60 років ). Позивачу зараховано 27 років 05 місяців 13 днів страхового стажу.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі ім. Шевченка з квітня 1978 року по грудень 1980 року, оскільки у довідці, виданій архівною установою, відсутнє по батькові заявника.

Довідково зазначено, що для зарахування періоду проходження строкової військової служби необхідно надати військовий квиток.

З огляду на викладене ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за віком.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, в зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, страховий стаж здобутий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 1058.

Згідно вимог ст. 62 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також документів виданих архівними установами можливе лише у випадку відсутності трудової книжки або відсутності в ній відповідних записів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, за результатом розгляду документів поданих позивачем разом з заявою про призначення пенсії, відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботі в колгоспі ім. Шевченка з квітня 1978 року по грудень 1980 року, оскільки в наданій позивачем архівній довідці відсутнє по батькові заявника.

Дослідивши матеріали пенсійної справи позивача, надані відповідачем як витяг з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 , долучені позивачем до матеріалів позовної заяви письмові докази, суд встановив та зауважує таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення 20.08.2021 до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг віку 60 років.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ( дата заповнення 9.08.1981 року ) відсутні записи щодо періоду роботи позивача в колгоспі ім. Шевченка з квітня 1978 року по грудень 1980 року. Натомість зазначено, що позивач до прийняття на роботу в Вінницьку автобазу трудового стажу не мав.

Запис №1 ( без дати ) містить інформацію про службу позивача в рядах Радянської Армії ( період проходження служби не зазначений ), військовий квиток № НОМЕР_2 .

Запис №2 датований 03.08.1981 року про прийняття позивача на роботу слюсарем третього розряду до Вінницької автобази ( наказ №247к від 03.08.1981 року ).

На підтвердження періоду роботи в колгоспі ім. Шевченка з квітня 1978 року по грудень 1980 року, позивачем надано архівну довідку комунальної установи "Мурованокуриловецький трудовий архів" №02-2/36 від 10.03.2021, в якій зазначено, що у документах колгоспу ім. Шевченка с. Степанки з 1978-1980 роки, в числі працюючих значиться ОСОБА_1 (1978,1979 рр. - ОСОБА_1 ) (так у документах), де вказано, що його трудовий стаж становить відповідну кількість відпрацьованих людино - днів з квітня 1978 року по грудень 1980 року включно.

Відтак, слід зауважити, що розглядаючи подані позивачем документи, відповідач, на думку суду, обгрунтовано не міг врахувати в страховий стаж позивача період роботи в колгоспі ім. Шевченка с. Степанки з квітня 1978 по грудень 1980 роки, враховуючи те, що в наданій позивачем архівній довідці в числі працюючих значиться ОСОБА_1 (1978,1979 рр. - ОСОБА_1 ), що унеможливлює достовірність встановлення відповідачем факту, що вказаний в архівній довідці трудовий стаж належить саме позивачу, а не іншій особі ( з іншим по батькові ).

Пунктом 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою КМУ від 12 серпня 1993 № 637 передбачено, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтво про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлений у судовому порядку.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що встановлення фактів, що мають юридичне значення регулюється розділом ІV "Окреме провадження" Цивільного процесуального кодексу України. Питання встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а є повноваженнями виключно загальних місцевих судів.

Для встановлення факту належності особі документу, що підтверджує трудовий стаж, позивачу необхідно звернутись із урахуванням правил підсудності до місцевого суду загальної юрисдикції із заявою відповідно до розділу ІV "Окреме провадження" Цивільного процесуального кодексу України про встановлення факту, що має юридичне значення.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

Проте, позивачем при зверненні до відповідача із заявою про призначенням пенсії не надано трудової книжки колгоспника, яка б могла підтвердити його стаж роботи у колгоспі ім. Шевченка в період з квітня 1978 року по грудень 1980 року включно. Не надано позивачем такого доказу і до суду разом з матеріалами позовної заяви.

Отже, суд приходить до висновку, що на момент прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії відповідачем обгрунтовано не зараховано в страховий стаж позивача період роботи в колгоспі ім. Шевченка з квітня 1978 року по грудень 1980 року включно, що відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи та наявним доказам.

Відтак, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з квітня 1978 по грудень 1980 року, згідно з архівною довідкою комунальної установи "Мурованокуриловецький трудовий архів" №02-2/36 від 10.03.2021, та, відповідно відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги про зобов"язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з урахуванням вказаного періоду роботи.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Разом з тим, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №6 від 28.08.2021 про відмову в призначенні пенсії позивачу, суд вважає за необхідне зазначити також наступне.

Як вбачається з оскаржуваного рішення та відзиву відповідача, виходячи з віку позивача ( 60 років ) необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі - Закон №1058 ), становить 28 років.

Позивачу зараховано відповідачем 27 років 05 місяців 13 днів страхового стажу.

Таким чином, недостатній страховий стаж складає менше 7 місяців.

Разом з тим, судом, з наданих відповідачем матеріалів електронної пенсійної справи позивача, встановлено, що ОСОБА_1 до початку трудової діяльності з 01.09.1976 року по 13.07.1978 року проходив навчання зі здобуття професійно - технічної освіти в Мазурівському СПТУ-8 Вінницької області по спеціальності тракторист - машиніст широкого профілю, яке успішно закінчив, що підтверджується виданим 13.07.1978 року атестатом з відзнакою №3387.

В той же час з наданого відповідачем протоколу призначення пенсії №96 від 28 серпня 2021 року неможливо встановити які саме періоди роботи, навчання були зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, а які ні ( крім не зарахованого періоду роботи в колгоспі ім. Шевченка з квітня 1978 року по грудень 1980 року ).

Зазначений протокол містить лише загальну інформацію, що страховий стаж позивача складає 27 років 5 місяців 13 днів, з них до 01.01.2004 року - 19 років 4 місяці 7 днів, після 01.01.2004 року - 8 років 1 місяць 6 днів.

Відтак, суд позбавлений можливості встановити чи зарахований відповідачем до стажу роботи позивача, зокрема, період його навчання з 01.09.1976 року по 13.07.1978 року і, відповідно, чи є достатнім для призначення пенсії страховий стаж позивача, з урахуванням вказаного періоду.

Суд зауважує, що відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Також суд акцентує увагу, що в оскаржуваному рішенні відповідачем довідково зазначено, що для зарахування періоду проходження строкової військової служби позивачу необхідно надати військовий квиток.

Проте, відсутні докази, що необхідність подання військового квитка роз"яснювалась відповідачем ОСОБА_1 при його зверненні з заявою про призначення пенсії та поданні відповідних документів.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з приписами ч. 2 вказаної статті суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надаючи оцінку рішенню відповідача №6 від 28.08.2021 про відмову в призначенні пенсії позивачу, суд приходить до висновку, що воно не відповідає критеріям правомірності, викладеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, відтак визнає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, з метою належного захисту прав позивача в спірних правовідносинах, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, подану 20.08.2021 року, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом вище в цьому рішенні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 454 гривні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №6 від 28.08.2021 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, подану 20.08.2021 року, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 454 (чотириста п"ятдесят чотири гривні ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна