Справа № 160/22409/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.
20 грудня 2021 року, засобами поштового зв`язку, від позивача до суду надійшов супровідний лист про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року до якої додано: уточнену позовну заяву у новій редакції, в прохальній частині визначивши пункт 2 із зазначенням номеру та дати оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з урахуванням уточнень від 16 грудня 2021 року, позивач просить суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають в неперерахуванні ОСОБА_1 пенсії без обмежень коефіцієнта, з усього отриманого доходу - неправомірними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії, врахувавши, що позивачем сплачувалися пенсійні внески з повного отриманого доходу, щорічно, за період з липня 1994 року по червень 1999 року, відповідно до довідки № 21 від 08.08.2018 року, без обмежень коефіцієнта, оскільки пенсійні внески сплачувалися з усього зазначеного у довідці отриманого доходу.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що з травня 2018 року позивач є пенсіонером за віком. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 369447 від 19.02.1993 року, і відомостей наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що у лютому 1993 року позивач був зареєстрований підприємцем і по теперішній час. Відповідно до інформації наведеної в довідках Західно-Донбаської об`єднаної податкової інспекції № 1754/10/04-10-13-21 від 08.05.2018 року та № 1914/10/04-10-13-31 від 24.05.2018 року з 24.03.1993 року по 31.03.2000 року позивач перебував на загальній системі оподаткування, а згідно декларацій про отриманні ним доходи від індивідуальної діяльності від 31.01.1994 року, 11.01.1995 року, 04.01.1996 року, 10.01.1997 року, 15.01.1998 року, 14.01.1999 року, 13.01.2000 року, 04.01.2001 року доходи від підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, в даний період часу, отримував з квітня 1993 року по березень 2000 року. Протягом цих років позивач постійно сплачував пенсійні внески в розмірі відповідно до встановлених на відповідний період відсотків відрахувань, що підтверджується довідкою про отриманий дохід, платіжними дорученнями, авізо за 1993 -1999 роки, деклараціями про доходи де зазначені суми сплати в пенсійний фонд. 23.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, в якій вважає, що слід перерахувати розмір його пенсії без обмежень коефіцієнта, з усього зазначеного у довідці отриманого доходу за час його підприємницької діяльності. Оскільки зараз, після перерахунку пенсії, на підставі ухваленого рішення Дніпропетровського окружного суду від 27.02.2019 року, розмір розрахунку пенсії обмежено коефіцієнтом 5,6 по довідці про доходи № 21 від 08.08.2018 року. 19.04.2021 року відповідач надіслав відповідь, в якій зазначив, що з 01.07.1998 року постановою КМ України від 13.07.1998 року № 1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних внесків» встановлені обмеження максимальної величини заробітної плати. Враховуючи зазначене, відсутні правові підстави для застосування заробітної плати без обмежень. Позивач з даними твердженнями відповідача не згоден, оскільки постанова КМ України № 1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів» була прийнята 13.07.1998 року. ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність з 24.03.1993 року, отже всі відрахування до пенсійного фонду, які ним здійснювалися, повинні бути враховані при обчисленні розміру пенсії без обмежень, оскільки вищезазначеної постанови тоді не існувало. В період здійснення позивачем підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування із 24.03.1993 року по 31.03.2000 року включно був чинним Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ. Згідно з ч.1 ст. 66 Закону № 1799-ХІІ в редакції, що діяла з березня 1993 року по березень 2000 року, включно/ у заробіток для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, перелік яких затверджується КМУ. Згідно п.18 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 10.06.1994 року № 5-5, для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключення їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Отже, не погоджуючись із таким діями, позивач звернувся до суду з метою їх оскарження.
Цією ж ухвалою суду, витребовано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином завіренні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Також, відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Також, разом з відзивом на виконання вимог ухвали суду від 24 грудня 2021 року представником відповідача до суду надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа № 160/1345/19) орган пенсійного фонду здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням довідки про заробітну плату (доходи) для обчислення пенсії № 21 від 08.08.2018 року за період роботи з 01.07.1994 року по 30.06.1999 року включно, яка була видана на підставі декларації ОСОБА_1 про доходи від індивідуальної діяльності за 1994-1999 роки, з 13.08.2018 року.
Вказане міститься в системі ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії. «Перерахунок пенсії. Версія 1.6.38.1 дата та час розрахунку: 23.04.2019», в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 .
Позивач 23.03.2021 року звернувся з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив провести перерахунок його пенсії, врахувавши, що ним сплачувалися пенсійні внески з повного отриманого доходу, щорічно, за період з липня 1994 року по червень 1999 рок, відповідно до довідки № 21 від 08.08.2018 року, врахувавши рішення Дніпропетровського окружного суду від 27.02.2019 року, без обмежень коефіцієнта, оскільки пенсійні внески сплачувалися з усього зазначеного у довідці отриманого доходу.
Не погоджуючись із застосуванням при перерахунку пенсії означеного обмеження, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно абз. 1 п. 2 ст. 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Частиною 1 ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Згідно п. 1 постанови КМУ від 13.07.1998 року №1064 "Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу, з яких сплачуються збори (внески) до соціальних фондів" (в редакції, чинній до 07.03.2001р.) було встановлено максимальну величину фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу у розмірі 1000 гривень на місяць у розрахунку на одного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду і Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення.
З прийняттям постанови КМУ "Про максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну суму заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески до соціальних фондів" №225 від 07.03.2001 року, постанова КМУ №1064 втратила чинність.
Новою постановою КМУ №225 від 07.03.2001 року установлено максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну суму заробітної плати (доходу), з яких відповідно до законів України справляються страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в розмірі 2660 гривень на місяць у розрахунку на кожну фізичну особу - платника внесків.
Пунктом 2 постанови КМУ №225 від 07.03.2001 року встановлено, що обчислення суми страхових внесків, у тому числі на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та їх сплата здійснюється щомісяця згідно з додатками 1 і 2.
Відтак, якщо заробітна плата перевищує максимальну величину, з якої нараховується збір, для розрахунку індивідуального коефіцієнта заробітку та обчислення пенсії враховуються наступні суми: до 01.07.1998р. - 5,6 середньої заробітної плати, після 01.07.1998р. - 1000 грн., після 07.03.2001р. - 2660 грн. тощо.
Вказане підтверджується абз. 1 п. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), зокрема, отримувані особою до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004р.), у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), (до 01.07.1998р.) - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
В свою чергу обмеження максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу на місяць у розрахунку на кожного працюючого, з яких відповідно до законів України справляються збори (внески) до Фонду соціального страхування, державного фонду сприяння зайнятості населення, Пенсійного фонду було встановлено постановою КМУ від 13.07.1998 року №1064 "Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу, з яких сплачуються збори (внески) до соціальних фондів".
Відтак, на час отримання позивачем заробітної плати у період з 01.07.1994 р. по 30.06.1999 р. обмежень щодо сум оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справлялись збори (внески) до соціальних фондів не існувало, так як такі були встановлені 13.07.1998 року постановою КМУ від 13.07.1998 року №1064 "Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподаткованого доходу, з яких сплачуються збори (внески) до соціальних фондів", а тому до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії повинні враховуватись суми виплат (доходу) отримувані особою у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Таким чином дії відповідача щодо нарахування пенсії позивачу із обмеженням заробітної плати за вказаний період коефіцієнтом 5,6 є правомірними.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини стосуються призначення та перерахунку пенсії, останні настають в момент виникнення в особи права на призначення пенсії та її перерахунок. У даному випадку позивачу призначено пенсію в 2018 році.
Крім того, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року (справа № 160/1345/19) відповідач при призначенні пенсії врахував довідку про заробітну плату (доходи) для обчислення пенсії № 21 від 08.08.2018 року за період з 01.07.1994 року по 30.06.1999 року включно, яка була видана на підставі декларації ОСОБА_1 про доходи від індивідуальної діяльності за 1994-1999 роки.
Згідно ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак пенсійним органом правомірно застосовано до розглядуваних правовідносин абз. 1 п. 2 ст. 41 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", норми якого чітко та однозначно (без виключень) передбачають застосування обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум для періодів до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року по справі № 809/493/18.
При цьому, посилання позивача на те, що під час отримання заробітної плати з липня 1994 року не існувало обмежень максимальної величини заробітної плати (відсутність Постанови КМУ № 1064 від 13.07.1998) суд відхиляє, оскільки у вказаний період не виникало правовідносин щодо призначення або перерахунку пенсії позивачу.
Також зміни, які були внесені до п. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (п. 2 доповнений абз. 2) відповідно до Закону України №2343-ІV від 13.01.2005 року "Про внесення змін до статті 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" стосуються осіб, які отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць. Тобто, її дія на розглядуваний випадок не поширюється.
Таким чином, суд вважає, що відповідач правомірно застосував обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати та наступні обмеження максимального розміру заробітної плати при обчисленні складових пенсії ОСОБА_1 .
Щодо строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з частиною 2 даної статті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас, із даною позовною заявою позивач звернувся 17.10.2021 року, згідно із поштовим штемпелем на поштовому конверті «Укрпошта».
Під час відкриття провадження у справі та розгляду справи суд не знайшов достатніх і обґрунтованих підстав вважати, що позивачем не дотримано строки звернення до суду.
За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 подана з дотриманням строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, отже доводи відповідача про пропущення строку звернення до суду позивачем, суд відхиляє.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд у цій справі також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Боженко