Справа № 560/3294/22
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3294/22
УХВАЛА

іменем України

20 квітня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участі:секретаря судового засідання Бачок О.В. позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Ленчика В.М.
розглянувши клопотання представника Офісу Генерального прокурора про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просить суд винести рішення про стягнення з відповідача - Офісу Генерального прокурора на користь - ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в справі № 822/5103/14, у загальній сумі (розмірі) 470507,31 грн., з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Хмельницьким окружним адміністративним судом 02 грудня 2020 року (справа №822/5103/14) задоволено позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України. Визнано протиправним та скасовано з моменту прийняття наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 № 2506-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника управління кадрового

забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України. ОСОБА_1 поновлено з 24 жовтня 2014 року на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України. Крім того, з Офісу Генерального прокурора на користь - ОСОБА_1 , стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1224264,16 грн., з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів. Поряд з цим, в частині поновлення позивача на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, судове рішення допущено до негайного виконання. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді залишено без змін. Задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково, а саме стягнуто з Офісу Генерального прокурора 2553120,15 грн. Генеральним прокурором судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України виконано тільки через 10 місяців, тобто 28 вересня 2021 року. При цьому, при прийнятті рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури України, відповідачем не проведено оплату праці (середній заробіток) за період: 03 грудня 2020 року - 27 вересня 2021 року, тобто - за дні затримки виконання вищевказаного судового рішення.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування заяви про залишення позову без розгляду відповідач зазначив про те, що з моменту видання наказу Генерального прокурора від 28.09.2021 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, тобто з 28.09.2021, так і з моменту його ознайомлення із зазначеним наказом (04.10.2021), до моменту подання ним позовної заяви що суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду (17.02.2022), місячний строк, передбачений чинним законодавством У країни для звернення до суду за захистом своїх прав у вказаній категорії справ, минув, з клопотання про поновлення строків звернення до суду ОСОБА_1 не звертався.

В підготовчому засіданні судом поставлено на обговорення заяву представника Офісу Генерального прокурора про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Позивач в підготовчому засіданні заперечив проти заяви представника відповідача, при цьому, відмовився від подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом, та надання письмових пояснень про поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, зазначивши, що клопотання відповідача не ґрунтується на вимогах норм КАС України.

Представник відповідача вимоги заяви підтримав, просив суд залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до таких висновків.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі № 822/5103/14 вирішено позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України № 2506-ц від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України; Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року. Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24 жовтня 2014 року по 02 грудня 2020 року у сумі 1 224 264,16 грн. (один мільйон двісті двадцять чотири тисячі двісті шістдесят чотири гривні шістнадцять копійок). Зобов`язати Офіс Генерального прокурора направити до Міністерства юстиції України, згідно чинного законодавства повідомлення про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України "Про очищення влади". Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014 року, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа на стороні відповідача - Міністерство юстиції України про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії скасовано в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24 жовтня 2014 року по 02 грудня 2020 року у сумі 1 224 264,16 грн. Прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з обов`язковим відрахуванням до бюджету податків і зборів, починаючи з 24 жовтня 2014 року по 02 грудня 2020 року у сумі 2 553 120,15 грн. (два мільйони п`ятсот п`ятдесят три тисячі сто двадцять гривень п`ятнадцять копійок). В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29 червня 2021 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення. Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року залишено без змін.

Наказом Офісу Генерального прокурора №1398ц від 28.09.2021 скасовано наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №2506-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України, поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014.

Вважаючи, що Офіс Генерального прокурора зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.12.2020 по 27.09.2021 позивач звернувся із позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час звернення позивача до суду) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи наведені положення законодавства, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в справі № 240/532/20 (постанова від 11.02.2021) за схожих фактичних обставин сформулював такі висновки:

Установлений у частині першій статті 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України.

Ухвалюючи таке рішення (постанова від 11.02.2021 у справі № 240/532/20) Верховний Суд одночасно відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в його постановах, а також погодився з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у подібних правовідносинах, викладеному в інших його постановах, зокрема, від 04.12.2019 (справа № 815/2681/17) і від 22.01.2020 (справа № 620/1982/19).

При цьому за наслідками касаційного оскарження у даній справі, Верховний Суд у постанові від 14.07.2021 вказав: що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд встановив, що відповідач на виконання рішення суду у справі №822/5103/14 відповідно до наказу №1398ц від 28.09.2021 поновив позивача на посаді першого заступника начальника управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України.

Отже, рішення про поновлення позивача на посаді відповідачем фактично виконано 28.09.2021.

При цьому, позивач 18.02.2022 звернувся до суду із даним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03.12.2020 по 27.09.2021.

Таким чином, звернувшись до суду з позовом лише 18.02.2022 позивач пропустив місячний строк звернення до суду.

Позивач в підготовчому засіданні заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом не подав та жодних поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, суду не навів.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 03.04.2008).

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Згідно з ч. 2 ст. 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно з пунктом 8 частини 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, та те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, жодних причин, які об`єктивно ускладнювали або унеможливлювали реалізацію прав позивача у встановлений строк, позивачем не наведено і таких судом не знайдено, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. ст. 9, 44, 122, 123, 240, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника Офісу Генерального прокурора про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду - задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 квітня 2022 року

Головуючий суддя І.І. Тарновецький