Справа № 560/3489/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 560/3489/21

адміністративне провадження № К/990/5844/22

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Прядуна Руслана Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року

у справі № 560/3489/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу від 24 лютого 2021 №17-о/с "Про звільнення працівників ТУ ДБР у місті Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад" в частині його звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому від 24 лютого 2021 №17-о/с «Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад» в частині звільнення з 01 березня 2021 року ОСОБА_1 з посади слідчого третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з 01 березня 2021 року.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2021 по 21 вересня 2021 року в сумі 387504 (триста вісімдесят сім тисяч п`ятсот чотири) гривні 60 к., вирішивши питання проведення необхідних утримань з заробітної плати відповідно до вимог закону.

Допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, подати звіт про виконання рішення суду протягом одного місяця з дати отримання повного тексту рішення.

Додатковим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. за рахунок асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року абзац п`ятий резолютивної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року викладено у наступній редакції:

"Допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 60893 (шістдесят тисяч вісімсот дев`яносто три) гривні 58 коп."

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року скасовано, у задоволенні заяви представника позивача про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись із постановами суду апеляційної інстанції, представником позивача подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що вона містить посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, а саме - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

В обгрунтування вказаної підстави скаржником зазначається, що суд апеляційної інстанції невірно застосував приписи пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, частини другої статті 40, статей 42, 49-2, 119 цього Кодексу, ст. 87 Закону України «Про державну службу», частини 2 ст. 39 Закону України №2232-ХИ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зокрема, висновки апеляційного суду, покладені в основу оспорюваних судових рішень не узгоджуються із правовим позиціям Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 листопада 2020 року у справі №400/262/19, від 20 вересня 2021 року у справі №340/221/20, від 26 травня 2021 року у справі № 260/261/20, від 17 червня 2021 року в справі №240/455/20 та від 16 грудня 2021 року у справі № 380/1857/20.

Також, є помилковими, на думку скаржника, висновки апеляційного суду в частині застосування приписів ст. 119 КЗпП України про те, що передбачені цією статтею гарантії поширюються на позивача з дня початку проходження військової служби, а не з дня укладення контракту.

Тобто, на думку скаржника, висновки апеляційного суду йдуть врозріз із правовими позиціями Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 серпня 2020 року у справі 813/402/17; у постановах від 26 червня 2020 року у справі № 127/31708/19; від 27 травня 2020 року у справі № 180/1040/18; від 13 лютого 2019 року у справі №182/422/17-ц; від 21 квітня 2021 року у справі № 235/1195/20; від 18 січня 2018 року у справі № 686/20215/15-ц; від 07 лютого 2018 року у справі № 279/2860/16-ц; від 14 лютого 2018 року у справі № 131/1449/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 592/2567/17; від 25 квітня 2018 року у справі № 163/1714/16-ц; від 28 березня 2018 року у справі № 761 /8873/16-ц; від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17; від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17; від 10 жовтня 2018 року у справі № 369/14205/17-ц; від 04 лютого 2019 року у справі № 426/11214/17; від 06 лютого 2020 року у справі 818/777/17; від 13 червня 2018 року у справі №313/782/17, від 25 липня 2018 року у справі №761/33202/16-ц.

Дослідивши вказані скаржником рішення Верховного Суду, слід зазначити, що він посилається на постанови Верховного Суду у справах, прийнятих у порядку цивільного судочинства (№182/422/17-ц, № 686/20215/15-ц; № 279/2860/16-ц; № 131/1449/16-ц, № 163/1714/16-ц; № 761 /8873/16-ц, №761/33202/16-ц), а також на постанови у справах, які не є подібними до вказаної справи.

При цьому, обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду та у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Разом з тим, касаційна скарга не містить будь-якого обґрунтування подібності таких правовідносин.

Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди представника позивача із оскаржуваними постановами та обґрунтуванням такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права.

У решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1).

Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Наказом Голови Верховного Суду від 02 березня 2022 року №29/0/8-22 відповідно до статті 3 Конституції України, статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статті 60-2 КЗпП України, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, враховуючи рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9, положення розпоряджень Київської міської державної адміністрації, прийнятих відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів і працівників апарату Верховного Суду установлено особливий режим роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану з 02 березня 2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема, щодо здійснення повноважень суддями Верховного Суду дистанційно, а також залучення суддів і працівників апарату Верховного Суду до роботи в приміщеннях Верховного Суду виключно в разі крайньої необхідності та за умов гарантування безпечних умов роботи.

У вищезазначеній частині наказ Голови Верховного Суду скасований наказом від 29 березня 2022 року №33/0/8-22, який набрав чинності 01 квітня 2022 року.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Верховного Суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату Верховного Суду, зазначена ухвала прийнята головуючим-суддею за умови наявної можливості доступу судді до приміщень Верховного Суду, а саме приміщень Касаційного адміністративного суду.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Прядуна Руслана Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі № 560/3489/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Е. Мацедонська