Справа № 140/10144/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/10144/21 пров. № А/857/4356/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року (ухвалене у м. Луцьк, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Каленюк Ж.В., дата складання повного тексту рішення не зазначена) у справі № 140/10144/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю-Авто" до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ю-Авто» (далі - ТзОВ «Ю-Авто» ) звернулося з позовом до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05 липня 2021 року №205050/2021/00476, №205050/2021/00477, №205050/2021/00478, №205050/2021/00479; зобов`язання відновити застосування тарифних преференцій до товарів, які було оформлено згідно з митними деклараціями від 05 липня 2021 року №205050/2021/041783, №205050/2021/041779, №205050/2021/041780, №205050/2021/041781.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано картки відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 05 липня 2021 року №205050/2021/00476, №205050/2021/00477, №205050/2021/00478, №205050/2021/00479.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю-Авто» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 8040,00 грн (вісім тисяч сорок грн 00 коп.).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог які задоволені та прийняти нове, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити повністю. На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що для підтвердження походження товару та для застосування тарифної пільги в оподаткуванні ввізним митом декларантом надано декларації про походження, складені експортером MoveAvto Grupp OU (Естонія) на партію товару до 6000,00 євро. Оскільки товар є таким, що був у вжитку, а експортер товару не є виробником, то у митниці виникли обґрунтовані підстави для перевірки преференційного походження товару. Крім того, декларації про походження товару складено у країні, що не є країною фактичного вивезення товару (згідно з технічними паспортами транспортні засоби перебували на обліку в Німеччині та Литві).

За результатами перевірки наданих декларантом до митного оформлення документів митницею прийнято рішення про призупинення надання тарифних преференцій до результатів перевірки документів про походження товару, про що складені оскаржувані картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів. Відповідач вважає, що такі його дії цілком узгоджуються з приписами пункту 4 статті 32 Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (ратифікована Україною згідно із Законом України від 08 листопада 2017 року №2187-VIII; далі - Конвенція), за змістом якої якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.

Листом Волинської митниці від 21 липня 2021 року №7.3-15/630 копії декларації про походження, складені експортером MoveAvto Grupp OU, які подані на митницю для підтвердження преференційного походження товару, направлено до Держмитслужби України для подальшої перевірки преференційного статусу походження товару. Однак до цього часу на запит митниці інформація за результатами перевірки не надійшла. При цьому, відповідач зазначив, що законодавством не передбачено порядку вжиття заходів для отримання відповіді на запит. Декларантом подано нові митні декларації за якими митне оформлення товару завершено та випущено товар у вільний обіг без застосування преференційного режиму вільної торгівлі.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, на імпортера не може бути покладено тягар доказування наявності в експортера правових підстав для підтвердження преференційного походження з метою підтвердження походження товару для застосування преференційного режиму оподаткування ввізним митом. Під час митного оформлення декларант надав митному органу декларації-інвойси від 02 липня 2021 року №0128, від 02 липня 2021 року №0136, від 25 червня 2021 року №0028, від 25 червня 2021 року №0029, складені експортером. При цьому зауважень щодо форми та змісту декларацій-інвойсів в митного органу не виникало.

Видаючи картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів від 05 липня 2021 року №205050/2021/00476, №205050/2021/00477, №205050/2021/00478, №205050/2021/00479, відповідач вказав на наявність обґрунтованих сумнівів щодо преференційного походження товару, не роз`яснюючи, що стало причиною для таких сумнівів.

Поряд з тим інші документи, які декларант додавав до митних декларацій, також містили відомості про країну походження товару. Серед таких документів - сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 05 липня 2021 року UA.014.025369-21, звіт автотоварозначвого дослідження від 05 липня 2021 року №5927 (додатки до МД №UA205050/2021/041783; а.с.14, 23-31 том 1); звіт від 05 липня 2021 року №5904 (додаток до МД №UA205050/2021/041779; а.с.43-44 том 1); звіт від 02 липня 2021 року №5877 (додаток до МД №UA205050/2021/041780; а.с.51-52 том 1); звіт від 05 липня 2021 року №5877 (додаток до МД №UA205050/2021/041781; а.с.61-62 том 1). Відомості, що містяться в означених документах відповідно до частини дев`ятої статті 43 МК України є додатковими відомостями про країну походження товару та у розглядуваному випадку ці відомості не відрізняються від тих, які вказані експортером у деклараціях-інвойсах.

Також VIN-код імпортованих транспортних засобів, який вказувався у супровідних документах (у тому числі інвойсах, у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів), містить відомості для ідентифікації виробника (перші три символи, з них перших два - визначають країну- виробника), що саме по собі дозволяло Волинській митниці встановити дані про країну походження товарів. Факт звернення відповідача щодо країни походження товару до Державної митної служби України ще не є підставою для відмови в прийнятті митних декларацій.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 червня 2021 року між фірмою MoveAvto Grupp OU (продавець) та ТзОВ «Ю-Авто» (покупець) було укладено контракт купівлі-продажу №18-06/01, згідно з яким продавець зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію (надалі - товар), а саме: кузови до моторних транспортних засобів та агрегати до моторних транспортних засобів, що були у вжитку; запчастини та пристрої до моторних транспортних засобів та агрегатів, що були у вжитку; трактори, сідельні тягачі нові та що були у вжитку; автобуси нові та що були у вжитку; автомобілі легкові нові та що були у вжитку, автомобілі вантажні нові та що були у вжитку, причепи та напівпричепи нові та що були у вжитку, мотоцикли, включаючи мопеди нові та що були у вжитку, автомобілі спеціального призначення нові та що були у вжитку; комбайни та інша техніка сільськогосподарського призначення, нові та що були у вжитку; навантажувачі, екскаватори нові та що були у вжитку; механічне обладнання, машини та механізми, електрообладнання та їх частини; аеронавігаційні або космічні апарати та їх частини; самохідна техніка дорожнього призначення; плавучі засоби морські, або річкові; товари народного вжитку. Загальна вартість контракту становить 50000000,00 доларів США (а.с.12-14а том 1).

05 липня 2021 року для митного оформлення товару декларантом в інтересах ТзОВ «Ю-Авто» подано митні декларації: 1) №UА205050/2021/041780 на товар «легковий автомобіль марки CITROEN, модель BERLINGО, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2011 рік, країна-виробник Франція» (а.с.47 том 1); 2) №UA205050/2021/041781 на товар «легковий автомобіль марки RENAULT, модель SCENIC, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2004 рік, країна-виробник Франція» (а.с.56 том 1); 3) №UA205050/2021/041783 на товар «тягач сідельний, що був у використанні, марки MAN, модель TGХ 18.440, шасі НОМЕР_3 , календарний рік виготовлення - 2011 рік, країна виробник Німеччина» (а.с.16 том 1); 4) №UA205050/2021/041779 на товар «напівпричіп самоскид, дві осі, що був у використанні, марки CARNEHL, модель CSKH/S, шасі НОМЕР_4 , календарний рік виготовлення - 2000 рік, країна-виробник Німеччина» (а.с.38 том 1). При цьому у графах 34 митних декларацій декларантом заявлено країну походження товару - EU (Європейський Союз), у графі 36 МД зазначено код пільги в оподаткуванні ввізним митом « 410000000» - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Євросоюзу.

Для підтвердження походження товарів та для застосування тарифної пільги в оподаткуванні ввізним митом декларантом надано декларації-інвойси, складені фірмою MoveAvto Grupp OU на товари вартістю до 6000,00 євро, а саме: від 02 липня 2021 року №0128 (а.с.48 том 1), від 02 липня 2021 року №0136 (а.с.57 том 1), від 25 червня 2021 року №0028 (а.с.17 том 1), від 25 червня 2021 року №0029 (а.с.39 том 1).

05 липня 2021 року Волинською митницею були оформленні картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №205050/2021/00476 (а.с.14 том 1), №205050/2021/00477 (а.с.36 том 1), №205050/2021/00478 (а.с.45 том 1), №205050/2021/00479 (а.с.54 том 1). Підставою їх прийняття вказано наявність у митниці обґрунтованих сумнівів щодо преференційного походження товару. Згідно зі статтею 32 Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» преференційний режим вільної торгівлі не може бути застосований до надходження результатів перевірки декларації про походження, складеної експортером MoveAvto Grupp OU на інвойсах.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими картками відмови в митному оформленні (випуску) товарів, звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з ч. 1-3 ст. 318 Митного кодексу України (далі - МК України) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 36 Митного кодексу України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Відповідно до ч. 9 ст. 36 Митного кодексу України особливості визначення країни походження товару, що ввозиться з територій спеціальних (вільних) економічних зон, розташованих на території України, встановлюються законом.

Згідно із ст. 43 Митного Кодексу України, документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат.

Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями.

Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.

У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 44 МК України, для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

За змістом ч. 1, 6 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України (ст. 278 МК України).

В силу приписів ч. 5 ст. 280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

За правилами ст. 281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Законом України від 16.09.2014 № 1678-VІІ ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони (далі Угода).

Відповідно до пункту 1 статті 29 частини 2 глави 1 розділу 4 Угоди, кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Статтею 26 частини 1 глави 1 розділу 4 Угоди про асоціацію встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі 1 - щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва (надалі - Протокол до Угоди про асоціацію), до цієї Угоди.

Частиною 1 статті 2 розділу 2 Протоколу до Угоди про асоціацію встановлено, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

- товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

- товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Відповідно до частини 1 статті 16 розділу 5 Протоколу до Угоди про асоціацію товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: 1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1; 2. У випадках, вказаних у статті 22 (1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Стаття 28 Протоколу до Угоди про асоціацію встановлює, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, "interalia" (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Отже, з приведених норм вбачається, що у разі визнання товарів, такими, що походять з Європейського Союзу або України на них розповсюджується Угода про асоціацію та, відповідно, зменшується або скасовується ввізне мито, тобто застосовуються преференції.

Відтак, Угода про асоціацію з ЄС передбачає обов`язок України застосовувати преференційне мито до товарів, що походять з території інших сторін.

Згідно з частиною першою статті 16 розділу V Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або UA/EU/P1/ua 14; (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс» , надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Відповідно до статті 22(1) розділу V Протоколу І декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.

Як визначено у статті 1 Рішення підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва від 21 листопада 2018 року №1/2018 (далі - Рішення №1/2018, застосовується з 01 січня 2019 року) Протокол І до Угоди про асоціацію замінено текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.

Статтею 1 Протоколу І щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (додаток до Рішення №1/2018) встановлено, що з метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Відповідно до пункту 1 статті 15 «Загальні вимоги» Доповнення І до Конвенції, товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-MED» ), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV a і b.

Відповідно до пункту 1 статті 21 Доповнення І до Конвенції декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15(1)(c), може бути складена: (a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або (b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

З метою підтвердження походження товару для застосування преференційного режиму оподаткування ввізним митом під час митного оформлення декларант надав митному органу декларації-інвойси від 02 липня 2021 року №0128, від 02 липня 2021 року №0136, від 25 червня 2021 року №0028, від 25 червня 2021 року №0029, складені експортером.

Також, ряд інших документів, які були надані декларантом до митних декларацій, також містилися відомості щодо країни походження товару. Серед таких документів - сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 05 липня 2021 року UA.014.025369-21, звіт автотоварозначвого дослідження від 05 липня 2021 року №5927 (додатки до МД №UA205050/2021/041783; а.с.14, 23-31 том 1); звіт від 05 липня 2021 року №5904 (додаток до МД №UA205050/2021/041779; а.с.43-44 том 1); звіт від 02 липня 2021 року №5877 (додаток до МД №UA205050/2021/041780; а.с.51-52 том 1); звіт від 05 липня 2021 року №5877 (додаток до МД №UA205050/2021/041781; а.с.61-62 том 1). Відомості, що містяться в означених документах відповідно до частини дев`ятої статті 43 МК України є додатковими відомостями про країну походження товару та у розглядуваному випадку ці відомості не відрізняються від тих, які вказані експортером у деклараціях-інвойсах.

Також VIN-код імпортованих транспортних засобів, який вказувався у супровідних документах (у тому числі інвойсах, у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів), містить відомості для ідентифікації виробника (перші три символи, з них перших два - визначають країну- виробника), що саме по собі дозволяло Волинській митниці встановити дані про країну походження товарів.

Однак, не зважаючи на вказані обставини, спірні картки відмови від 05 липня 2021 року №205050/2021/00476, №205050/2021/00477, №205050/2021/00478, №205050/2021/00479, не містять жодних обґрунтованих сумнівів відповідача щодо преференційного походження товару, щодо не відповідностей інформації у товаросупровідних документах, у тому числі щодо виробника чи країни походження товару не роз`яснюючи, що стало причиною для таких сумнівів.

Як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що за умови подання документів із підтвердженням преференційного походження, сумніви в оформленні таких документів не можуть бути підставою для відмови у визнанні преференційного статусу. Тобто на імпортера не може бути покладено тягар доказування наявності в експортера правових підстав для підтвердження преференційного походження.

При цьому, у картках відмови в митному оформленні (випуску) товарів від 05 липня 2021 року №205050/2021/00476, №205050/2021/00477, №205050/2021/00478, №205050/2021/00479 Волинська митниця вказала, що преференційний режим вільної торгівлі не може бути застосований до надходження результатів перевірки декларацій експортера MoveAvto Grupp OU на інвойсах від 02 липня 2021 року №0128, від 02 липня 2021 року №0136, від 25 червня 2021 року №0028, від 25 червня 2021 року №0029, покликаючись на статтю 32 Доповнення І Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» .

Частинами першою-четвертою статті 45 МК України визначено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей (частина п`ята названої статті).

Статтею 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-МЕD, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки. Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Отже, вказані норми передбачають взаємодію договірних сторін, зокрема, ними передбачено право та спеціальний порядок перевірки достовірності та правильності інформації (у тому числі декларацій інвойсів), що міститься у відповідних документах. При цьому наведені положення фактично передбачають презумпцію достовірності документів до тих пір, поки митні органи країни експорту за запитом митних органів країни імпорту за результатами проведеної перевірки не доведуть протилежного (за винятком ситуації, що відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів).

Зі змісту листа Волинської митниці від 21 липня 2021 року №7.3-15/630 (а.с.177 том 1) слідує, що відповідач надіслав до Департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності Державної митної служби України копії документів про походження товарів, митне оформлення яких призупинено в частині надання тарифних преференцій до отримання результатів перевірки достовірності документів про походження товарів. Проте матеріали справи не містять доказів надіслання запитів до митних органів країни - експортера про проведення перевірки. При цьому суд звертає увагу, що відповідач не вжив будь-яких заходів щодо отримання від Держмитслужби України відповіді на лист про перевірку преференційного походження товару до моменту прийняття рішення у цій справі (доказів протилежного матеріали справи не містять).

Вирішення питання щодо країни походження товару повинне прийматися після одержання додаткових відомостей, сам факт звернення до Державної митної служби України ще не є підставою для відмови в прийнятті митних декларацій.

Також варто зауважити, що стаття 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції дає митному органу право або призупинити надання преференції, або відмовити у її наданні. Призупинення надання преференційного режиму для товарів здійснюється до надходження результатів перевірки на запит договірної сторони митного органу країни імпортера; відмова у наданні права на преференцію можлива якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

У свою чергу наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита.

Позаяк з матеріалів справи вбачається, що позивач подав документи для підтвердження застосування преференційного режиму до товару, ввезеного згідно із МД №205050/2021/041783, №205050/2021/041779, №205050/2021/041780, №205050/2021/041781 від 05 липня 2021 року, щодо яких відповідач не обґрунтував, у чому полягають його сумніви у питанні країни походження товару, при тому, що усі документи, які подавалися для митного оформлення транспортних засобів, містять інформацію про країну виробника (Німеччина чи Франція), експортером є фірма, реєстрація якої здійснена в Естонії (обидві країни є членами Євросоюзу), то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, у відповідача були відсутні правові підстави для незастосування режиму вільної торгівлі щодо вказаних товарів.

При цьому, митним органом як під час розгляду справи в суді першої так і апеляційної інстанцій не здобуто належних та допустимих доказів невідповідності вимогам достовірності та правильності інформації про європейське походження товару, а також підтвердження тої обставини, що постачальник товарів (експортер) не підтвердив відповідності товару встановленим правилам про преференційне походження товару.

Як наслідок, прийняті відповідачем картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів від 05 липня 2021 року №205050/2021/00476, №205050/2021/00477, №205050/2021/00478, №205050/2021/00479 є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства у зв`язку з чим у суду були правові підстави для винесення судового рішення про визнання протиправними та скасування перелічених карток відмови.

У решті рішення суду, яке стосується часткової відмови у задоволенні вимог позивача не є предметом апеляційного перегляду, а відтак у вказаній частині суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки вказаному судовому рішенню.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

З урахуванням фактичних обставин справи щодо відмови відповідачу у задоволенні його апеляційної скарги, суд з урахуванням положень п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України приходить до висновку про відсутність підстав для перерозподілу та присудженню судових витрат на дату ухвалення даного судового рішення.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі № 140/10144/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 21 квітня 2022 року