Справа № 460/5692/22
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
25 квітня 2022 року м. Рівне№ 460/5692/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якій позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Рівненській області) щодо припинення виплати ОСОБА_1 , з 01.09.2021 щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень додатково до існуючого розміру пенсійного забезпечення, згідно Постанови КМУ від № 713 від 14 липня 2021 р. «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» без обмеження максимального розміру такої пенсії.

Ухвалою суду від 22 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

ОСОБА_1 є військовим пенсіонером з 1999 року та отримує пенсію за вислугою років, з урахуванням 20 років вислуги, в розмірі 50% сум грошового забезпечення, а з липня 2010 року отримує пенсію по інвалідності в розмірі 60% сум грошового забезпечення, яку призначено відповідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач зазначає, що ГУ ПФУ в Рівненській області у 2019 році йому здійснено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 та 01 лютого 2021 на виконання рішень Рівненського окружного адміністративного суду зокрема, від 16 березня 2021 року (справа №460/651/21), яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення №12/1/хг14418/137 від 16.01.2021, з урахуванням раніше проведених виплат та від 19 травня 2021 року (справа №460/1802/21), яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії та її виплату відповідно до довідки №12/1/ХГ14418/529 від 23.02.2021, виданої Рівненським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, в 100-відсотковому розмірі від обчисленого, з 01 лютого 2021 року з урахуванням проведених раніше виплат.

З 01.09.2021 року пенсійним органом розпочато виплату перерахованої пенсії.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 713 від 14 липня 2021 року за липень та серпень 2021 позивачу нарахована та виплачена щомісячна доплата в сумі по 2000 гривень.

З 01.09.2021 пенсійним органом дані виплати припинено.

18 січня 2022 року позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Рівненській області у якій просив виплачувати додатково, з 01.09.2021 до існуючого розміру пенсії щомісячну доплату в сумі 2000 гривень згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 713 від 14 липня 2021 року.

31 cічня 2022 року отримав відповідь ГУ ПФУ в Рівненській області, якою пенсійний орган відмовив позивачу у здійснені такої виплати оскільки, на виконання рішень суду Пенсійним органом перерахунок пенсії було здійснено з 01.04.2019.

Вважає, відмову відповідача протиправною, оскільки така обмежує його право на належне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством. З огляду на це, просив позов задовольнити повністю.

13 квітня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ГУ ПФУ в Рівненській області. На обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що позивач з 01.07.2007 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області і отримував пенсію за вислугою років в розмірі 50% сум грошового забезпечення, а з 09.07.2010 позивачу призначена пенсія по інвалідності за нормами Закону України ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Розмір пенсії обраховано з 60% сум грошового забезпечення.

На підставі довідки №ХГ14418 про зміну грошового забезпечення Рівненського обласного центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до Постанови №704 станом на 01.03.2018 року 28.03.2018 року позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018, з розрахунку розміру грошового забезпечення в сумі 8381,00 грн. Розмір пенсії після перерахунку склав 4848,03 грн.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/3862/20 ГУ ПФУ в Рівненській області проведено перерахунок пенсії позивачу. Розмір пенсії після перерахунку склав 6849,35 грн.

25.08.2021 року на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/651/21 від 16.03.2021 року проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року із розрахунку грошового забезпечення 13445,50 грн. Розмір пенсії після перерахунку становить 10690,33 грн.

26.08.2021 року на виконання рішення суду №460/1802/21 ГУ ПФУ в Рівненській області проведено перерахунок пенсії з 01.02.2021 року із розрахунку грошового забезпечення 22233,68 грн. Розмір пенсії після перерахунку становить 17281,46 грн.

Відповідач зазначає, що 14.07.2021 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» №713, пунктом 1 якої встановлено, що з 01 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 01 березня 2018 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р., щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.

Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 01 березня 2018 року, розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного етапом на 01 березня 2018 року або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.

У разі коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, переглядалася (перераховувалася) після 01 березня 2018 року, щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру. Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 01 липня 2021 року.

Враховуючі всі перерахунки то станом на 01.07.2021 року розмір пенсії позивача складав 10690,33 грн. Однак в вересні 2021 року, на виконання рішення суду у справі №460/1802/21 від 19.05.2021 розмір пенсії після перерахунку склав 17281,46 грн. Збільшення розмірі пенсії внаслідок перерахунку склало 6591,13 (17281,46 грн/перерахований розмір пенсії/ - 10690,33 грн./розмір пенсії до перерахунку), тобто перевищило 2000 грн. З наведеного, просив у позові відмовити повністю.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч. 4. ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є військовим пенсіонером з 1999 року, з 01.07.2007 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області і отримував пенсію за вислугою років в розмірі 50% сум грошового забезпечення, а з 09.07.2010 позивачу призначена пенсія по інвалідності що призначена за нормами Закону України ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Розмір пенсії обраховано з 60% сум грошового забезпечення. Дані факти не заперечуються сторонами.

На підставі довідки №ХГ14418 про зміну грошового забезпечення Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до Постанови №704 станом на 01.03.2018 року, 28.03.2018 року позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018, з розрахунку розміру грошового забезпечення в сумі 8381,00 грн. Розмір пенсії після перерахунку склав 4848,03 грн.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/3862/20 ГУ ПФУ в Рівненській області проведено перерахунок пенсії позивачу. Розмір пенсії після перерахунку склав 6849,35 грн.

25.08.2021 року на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/651/21 від 16.03.2021 року проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року із розрахунку грошового забезпечення 13445,50 грн. Розмір пенсії після перерахунку становить 10690,33 грн.

26.08.2021 року на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду №460/1802/21 ГУ ПФУ в Рівненській області проведено перерахунок пенсії з 01.02.2021 року із розрахунку грошового забезпечення 22233,68 грн. Розмір пенсії після перерахунку становить 17281,46 грн.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» № 713 від 14 липня 2021 року за липень та серпень 2021 позивачу нарахована та виплачена щомісячна доплата в сумі по 2000 гривень.

З 01.09.2021 пенсійним органом дані виплати припинено.

18 січня 2022 року позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Рівненській області у якій просив виплачувати додатково, з 01.09.2021 до існуючого розміру пенсії щомісячну доплату в сумі 2000 гривень відповідно до вищезазначеної Постанови.

Листом від 27.01.2022 у відповідь на вказане звернення позивача ГУ ПФУ в Рівненській області відмовило останньому у такій виплаті мотивуючи тим, що на підставі довідки №ХГ14418 про зміну грошового забезпечення Рівненського обласного центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до Постанови №704 станом на 01.03.2018 року 28.03.2018 року позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018, з розрахунку розміру грошового забезпечення в сумі 8381,00 грн. Розмір пенсії після перерахунку склав 4848,03 грн.

На виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/3862/20 ГУ ПФУ в Рівненській області проведено перерахунок пенсії позивачу. Розмір пенсії після перерахунку склав 6849,35 грн.

25.08.2021 року на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/651/21 від 16.03.2021 року проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року із розрахунку грошового забезпечення 13445,50 грн. Розмір пенсії після перерахунку становить 10690,33 грн.

26.08.2021 року на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду №460/1802/21 ГУ ПФУ в Рівненській області проведено перерахунок пенсії з 01.02.2021 року із розрахунку грошового забезпечення 22233,68 грн. Розмір пенсії після перерахунку становить 17281,46 грн.

Збільшення розмірі пенсії внаслідок перерахунку склало 6591,13 (17281,46 грн/перерахований розмір пенсії/ - 10690,33 грн./розмір пенсії до перерахунку), тобто перевищило 2000 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

14 липня 2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» № 713 від 14.07.2021, п. 1 якої встановлено, що з 1 липня 2021 року особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р., щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.

Особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 1 березня 2018 року, розмір якої обчислено відповідно до статей 13. 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного етапом на 1 березня 2018 року або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.

У разі коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, переглядалася (перераховувалася) після 01 березня 2018 року, щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру. Щомісячна доплата, передбачена цим пунктом, встановлюється у межах максимального розміру пенсії, визначеного Законом, починаючи з 1 липня 2021 року.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач зазначив, що припинення доплати позивачу згідно постанови КМУ № 713 з вересня 2021 року відбулася внаслідок проведення перерахунку пенсії на підставі рішень Рівненського окружного адміністративного суду 460/3862/20, № 460/651/21, №460/1802/21. Розмір пенсії після перегляду становив 17281,46 грн.

Суд звертає увагу, що вказаний перерахунок пенсії, був здійснений відповідачем не з підстави винесення постанови уряду щодо проведення перерахунку пенсії чи зміни складових грошового забезпечення, а саме на виконання рішення суду, яким поновлено порушене право позивача на отримання належної суми пенсії з 01 квітня 2019 року.

Отже, з огляду на викладене, застосуванню підлягає абзац 1 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713.

При вирішенні питання щодо встановлення розміру доплати до пенсії позивача з 01.09.2021, встановленого Постановою № 713, не враховано, що позивач мав право на перерахунок пенсії відповідно до довідок Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №12/1/хг14418/137 від 16.01.2021, та №12/1/ХГ14418/529 від 23.02.2021, проте це право тривалий час порушувалось відповідачем та було поновлено судом.

Суд також звертає увагу, що проведений перерахунок пенсії у розумінні Постанови № 713 полягає у перерахунку, проведеному не з метою усунення порушення права особи на належний розмір пенсії, а її перерахунок у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення чи інших показників основного розміру пенсії.

Крім того, в суду відсутні докази повідомлення позивача про припинення щомісячної доплати з вересня 2021 року.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно припинено виплата позивачу щомісячної доплати у розмірі 2000 гривень відповідно до постанови КМУ № 713 від 14 липня 2021 року яка на даний час є чинною.

Зважаючи на обставини справи, суд дійшов висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дії відповідача щодо припинення виплати ОСОБА_1 , з 01.09.2021 щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень та зобов`язання проводити її в подальшому щомісячно додатково до існуючого розміру пенсійного забезпечення, згідно Постанови КМ України № 713 від 14.07.2021 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Щодо без обмеження максимального розміру пенсії суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим же Законом викладено в новій редакції частину п`яту статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою встановлено максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2016 року (зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), доповнено частину п`яту статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» наступним положенням: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Згідно з пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року.

Таким чином, вищевказані положення Закону щодо обмеження максимальним розміром пенсії не можуть застосовуватися до позивача, оскільки пенсію йому було призначено з 2002 року, а не з 01 січня 2016 року.

Крім того, Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення законодавства, якими був обмежений максимальний розмір пенсії. Внесення в подальшому змін до Закону шляхом зазначення іншого часового періоду, протягом якого діють обмеження максимального розміру пенсії, за аналогією є неконституційними, оскільки вирішальне значення має не період дії обмеження, а сам факт обмеження прав особи на отримання пенсії у відповідному розмірі.

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни є нереалізованими.

Тобто, протягом спірного періоду стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17 та від 03 жовтня 2018 року у справі №753/1216917.

Оскільки, як встановлено матеріалами справи, позивач є військовим пенсіонером з 1999 року, а з 01.07.2007 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області, то обмеження його максимального розміру пенсії не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 4 квітня 2011 року № 512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Крім того, необхідно звернути увагу на статтю 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав..»

Практика Європейського Суду з прав людини поміж іншого, закріплює принцип юридичної визначеності, який, в свою чергу, є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права.

Суд наголошує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №826/16495/17 зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними. У цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади. Отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З огляду на зазначене, суд вважає, що право позивача на отримання щомісячної доплати до існуючого розміру пенсії підпадає під дію статті 1 першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності».

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і cвобод.

Позивач, як військовий пенсіонер має бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про доведеність в ході розгляду справи порушення прав позивача з боку відповідача у спірних правовідносинах. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Підстав для застосування судом положень ст. 139 КАС України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 8 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення інших судових витрати учасниками справи суду не надано, тому судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 , з 01.09.2021 щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень додатково до існуючого розміру пенсійного забезпечення, згідно Постанови КМ України № 713 від 14.07.2021 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, здійснити доплату ОСОБА_1 , з 01.09.2021 в розмірі 2000 гривень та проводити її в подальшому щомісячно додатково до існуючого розміру пенсійного забезпечення, згідно Постанови КМ України № 713 від 14.07.2021 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» без обмеження максимального розміру такої пенсії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25.04.2022.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м.Рівне,33028, )

Суддя В.В. Щербаков