Справа № 420/10212/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/10212/21

Суддя в суді І інстанції Самойлюк Г.П. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенко А.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Теплодарського міського голови Чуйка Олександра Миколайовича, Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулись до суду з позовом у якому заявлено позовні вимоги Теплодарському міському голові ОСОБА_2 , Виконавчому комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області, а саме:

- визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови № 69-К від 17 травня 2021 року «Про звільнення головного спеціаліста відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Теплодарської міської ради ОСОБА_1 »;

- поновлення на посаді головного спеціаліста відділу архітектури та містобудування Виконавчого комітету Теплодарської міської ради з 17 травня 2021 року;

- стягнення з Виконавчого комітету Теплодарської міської ради середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- стягнення Виконавчого комітету Теплодарської міської ради різницю між фактично отриманою заробітною платою та нарахованою, за період з 13 травня 2020 року по 10 серпня 2020 року;

- стягнення вихідної допомоги внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору - у розмірі, не меншому тримісячного середнього заробітку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправним та скасовано розпорядження № 69-К від 17 травня 2021 року;

- поновлено позивача на посаді, рівнозначній посаді головного спеціаліста відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Теплодарської міської ради з 17 травня 2021 року.;

- стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 травня 2021 року по 03 листопада 2021 року, у сумі 17 748,85 грн.;

- зобов`язано нарахувати та виплатити недоотриману заробітну плату за період з 13 травня 2020 року по 10 серпня 2020 року, з обов`язковим відрахуванням податків та зборів та з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги скарг обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, так як така сума середнього заробітку згідно розрахунків позивача є більшою та становить 110 441,03 грн.

Крім того, на переконання апелянта, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його позовним вимогам про стягнення вихідної допомоги внаслідок порушення колективного договору у розмірі, не меншому тримісячного середнього заробітку.

При цьому, ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року закрито апеляційне провадження у справі, в частині оскарження висновку Одеського окружного адміністративного суду про задоволення позовних вимог про стягнення з Виконавчого комітету Теплодарської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В свою чергу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Теплодарського міського голови № 25-К від 12 травня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного спеціаліста-інспектора з благоустрою відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Теплодарської міської ради з 13 травня 2020 року, як такого, що пройшов конкурс, з випробувальним терміном три місяці.

При цьому, 05 березня 2021 року позивачу вручено попередження про скорочення штату працівників, в якому повідомлялося, що посада, яку обіймає позивач, підлягає скороченню відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Розпорядженням Теплодарського міського голови № 69-К від 17 травня 2021 року «Про звільнення головного спеціаліста відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Теплодарської міської ради ОСОБА_1 » позивача звільнено з 17 травня 2021 року з посади головного спеціаліста відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Теплодарської міської ради у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (реорганізації) виконавчого комітету Теплодарської міської ради відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В свою чергу, вважаючи порушеними свої права при звільненні, зокрема, на отримання вихідної допомоги внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору - у розмірі, не меншому тримісячного середнього заробітку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у випадку коли працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 39 КЗпП України, строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.

Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі, зокрема, є перевірка бездіяльновсті суб`єкта призначення позивача щодо виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

В даному випадку, у колективному договорі Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області встановлено, розмір відповідної допомоги на рівні тримісячного середнього заробітку.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог в цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених вимог КЗпП України вбачається можливість розірвання строкового трудового договору та трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, зокрема у випадку якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ст. 38 та ст. 39 КЗпП України).

При цьому, у випадку звільнення працівника з посиланням на відповідні підстави звільнення, працівнику має бути виплачена вихідна допомога на рівні тримісячного середнього заробітку.

Між тим, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин звільнення позивача відбулось з посиланням на положення п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме через зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності або штату працівників.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі не менше середнього місячного заробітку, як то передбачено у ст. 44 КЗпП України.

Тому, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.