Справа № 340/1303/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 340/1303/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року (суддя суду першої інстанції Брегей Р.І.) в адміністративній справі №340/1303/21, прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпро, за позовом сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «ЗЕРНО-БУНК» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними дій та скасування наказу, розпорядження та податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

26.03.2021 року сільськогосподарський обслуговуючий кооператив «ЗЕРНО-БУНК» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ №77-п від 26.01.2021 року «Про проведення фактичної перевірки СОК «ЗЕРНО-БУНК», виданий Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області;

визнати протиправним та скасувати розпорядження ДПС України №807 р/л від 09.09.2020 року «Про анулювання ліцензії СОК «ЗЕРНО-БУНК»;

скасувати податкове повідомлення рішення №1 від 15.03.2021 року Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що в наказі про призначення перевірки СОК «ЗЕРНО-БУНК» з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства України у сфері обігу пального не зазначеного конкретної підстави призначення перевірки, що є порушенням вимог податкового законодавства. Вказане свідчить і про протиправність податкового повідомлення рішення, прийнятого за наслідками перевірки. Також, позивач зазначає, відповідачем необґрунтовано зупинено дію ліцензії на оптову торгівлю пальним, адже підприємством проведено черговий платіж за ліцензію.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження ДПС України №807 р/л від 09.09.2020 року «Про анулювання ліцензії СОК «ЗЕРНО-БУНК». Скасовано податкове повідомлення рішення №1 від 15.03.2021 року Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що фактичну перевірки СОК «ЗЕРНО-БУНК» було призначено на підстав пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України за наявності для цього всіх законних підстав, а саме: з метою здійснення контролю з питань дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства України в сфері обігу пального. Також, відповідач наголошує, що ліцензію на торгівлю пальним було правомірно анульовано ДПС України, оскільки через несплату чергового платежу за торгівлю пальним. Крім того, відповідач зазначає, що норма стосовно незастосування відповідальності, визначеної абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону №481 щодо оптової торгівлі пальним в даному випадку не застосовується оскільки код УКТ ЗЕД пального, яке реалізується позивачем згідно даних СЕАРП в період дії ліцензії .

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ст. 19-1, ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України було призначено фактичну перевірку СОК «ЗЕРНО-БУНК» з метою здійснення контролю з питань дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства України в сфері обігу пального.

За наслідками проведення перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку СОК «ЗЕРНО-БУНК», за наслідками якого складено акт №384/11-28-09-01/40104615 від 08.02.2021 року.

В ході перевірки встановлено порушення СОК «ЗЕРНО-БУНК» вимог ч. 1 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами та доповненнями) в частині оптової торгівлі пальним без наявності діючої ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі.

Позивачем було подано заперечення на акт перевірки, які рішенням ДПС України залишено без задоволення.

15.03.2021 року Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області було прийнято податкове повідомлення рішення №1, яким до СОК «ЗЕРНО-БУНК» було застосовано штрафні (фінансові) санкції всього на суму 500 000 грн.

Крім того, 09.09.2020 року Державною податковою службою України було прийнято розпорядження про анулювання ліцензії СОК «ЗЕРНО БУНК» з торгівлі пальним, у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію протягом 30 днів з моменту призупинення ліцензії.

Вважаючи протиправними наказ про призначення перевірки, податкове повідомлення рішення про накладення на СОК «Зерно-БУНК» штрафних санкцій, а також розпорядження ДПС України про анулювання ліцензії позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення рішення, а також розпорядження про анулювання ліцензії носять протиправний характер та підлягають скасуванню в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому, приписи ПК України в цій частині встановлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

В свою чергу, положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

В свою чергу, пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно абз. 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Аналогічні правові висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі №826/17123/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Позивач в адміністративному позові вказує на низку порушень вимог податкового законодавства при призначенні перевірки. Так, позивач зазначає, що в наказі про призначення перевірки не вказано правової підстави її призначення та проведення.

Як вже зазначалось, Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст. 80 ПК України.

Згідно з п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 ст. 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Натомість, в наказі про призначення фактичної перевірки СОК «ЗЕРНО-БУНК» наведено лише посилання на норму права, що є підставою для призначення перевірки, в той же час, в наказі відсутнє зазначення яка саме інформація слугувала підставою для призначення перевірки, натомість зазначення виду такої інформації в наказі про призначення фактичної перевірки є обов`язковим в силу Закону.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу й на те, що відповідачем не зазначено ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції конкретної інформації, яка слугувала призначенню перевірки, не надано жодних документів, які містять відповідну інформацію.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наказ про призначення перевірки не відповідає вимогам встановленим Податковим кодексом України з підстав недотримання контролюючим органом процедури призначення фактичної перевірки, зокрема оформлення наказу про її проведення.

В свою чергу, Верховним Судом в постанові від 21.02.2020 року по справі №826/17123/18 викладено такий правовий висновок: «У разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. При цьому, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.»

Разом з тим, Великою палатою Верховного Суду в постанові від 08.09.2021 року в адміністративній справі № №816/228/17 (провадження № 11-109апп21) сформовано такий висновок: У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому , Велика палата Верховного суду зазначила, що підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Колегія суддів зазначає, що не вказання в наказі конкретної підстави, що слугувала призначенню перевірки є порушенням податкового законодавства, яке вказує на неможливість проведення перевірки як такої та безумовно свідчить про протиправність реалізації такого наказу, шляхом складання акту перевірки та винесення на його підставі податкових повідомлень рішень.

Тобто, порушення порядку призначення перевірки, наслідком якої є проведення перевірки суб`єкта господарювання без визначених на те Законом підстав є таким порушенням, що впливає на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

За усталеною практикою Верховного Суду, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення. Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів.

Між тим, в силу приписів ст. 74 КАС України, докази мають бути допустими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на те, що в наказі про призначення перевірки відсутнє зазначення підстави проведення перевірки, а відповідачем у встановлений КАС України спосіб не доведено, що на час призначення перевірки дійсно існували визначені п. 80.2 ст. 80 ПК України підстави для її проведення, акт перевірки СОК «ЗЕРНО-БУНК» є таким, що не відповідає вимогам ст. 74 КАС України щодо допустимості доказів.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини недотримання органами державної влади власних процедур повинно нести негативні наслідки лише цим органам, вказані помилки не можуть виправлятись за рахунок, зокрема, юридичних осіб платників податків.

Так, згідно положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

У рішенні у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик їх помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Також зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен накладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Таким чином, призначивши перевірку позивача із порушенням вимог чинного податкового законодавства, відповідач не вправі покладати на платника податків негативні наслідки від своїх протиправних дій та визначати останньому грошові зобов`язання зі сплати обов`язкових платежів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення рішення від 15.03.2021 року та наявність законних підстав для його скасування.

Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості розпорядження ДПС про анулювання СОК «ЗЕРНО-БУНК» ліцензії на оптову торгівлю пальним суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку. Місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" , в редакції статті станом на час виникнення спірних відносин, ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України. Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості.

Дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі, зокрема, несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії;

Отже, як вино з приписів ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", несплата у строки визначені законом чергового платежу за ліценцію на торгівлю пальним є підставою для призупинення дії ліцензії, натомість анулювання ліцензії має місце лише в тому разі, коли протягом 30 днів суб`єктом господарювання не сплачено чергового платежу.

Як видно з матеріалів справи, у зв`язку з непроведення своєчасно чергового платежу за ліценцію, дія ліцензії СОК «ЗЕРНО-БУНК» на реалізацію пального зупинялась в період з 11 по 19 серпня 2020 року.

20 серпня 2020 року, в межах 30-ти денного строку з моменту призупинення дії ліценції, позивач сплатив черговий платіж у сумі 10000 грн.. Тим самим СОК «ЗЕРНО-БУНК» набув право на відновлення дії ліцензії на торгівлю пальним.

Таким чином, ДПС України не мав законних підстав для видання розпорядження про анулювання СОК «ЗЕРНО-БУНК» ліцензії на торгівлю пальним.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність законних підстав для скасування розпорядження ДПС України про анулювання ліцензії позивача на торгівлю пальним.

З огляду на наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду, а тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року в адміністративній справі №340/1303/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова