Справа № 681/33/22
Суддя: Горщар А. Г.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 681/33/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2022 р.

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

з участю секретаря судових засідань Богданевич О.О.

позивача та представника відповідача Сітанського В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, Полонського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, -

встановив:

ОСОБА_1 17.01.2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене 16.12.2021 року головним спеціалістом Полонського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Корженевською Л. та затверджене завідувачем цього сектору Сітанським В., за яким вирішено примусово повернути його до Російської Федерації та зобов`язано покинути територію України у термін до 14.01.2022 року.

Позов мотивовано тим, що він у 1965 році народився в м. Полонне Хмельницької області та у 1983 році здобув середню освіту у Полонській середній школі № 3, після чого був призваний до лав Радянської Армії на строкову службу, яку проходив у м. Москва. В м. Полонне проживали його батьки, до яких він постійно приїздив. За свого життя у 2008 році батько подарував для нього житловий будинок, в якому вони проживали, з господарськими спорудами та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_3 , яких він похоронив.

Окрім того зазначив, що з 2008 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України ОСОБА_4 , з якою проживає у подарованому для нього будинку, де жінка також зареєстрована. З ОСОБА_4 вони бажають офіційно зареєструвати шлюб, але для цього необхідно мати посвідку на проживання в Україні або громадянство України.

Незадовго до смерті батька, а саме 14.01.2020 року він легально в`їхав на територію України з метою отримання посвідки на постійне місце проживання та громадянства України, так як мати статус громадянина Росії він не бажає.

Однак, після трьохмісячного строку перебування в Україні він не зміг виїхати до Росії у зв`язку із запровадженням на території України карантину.

02.03.2021 року звернувся із письмовою заявою до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі УДМС) про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі ч.1 ст.9 Закону України «Про імміграцію» та відповідно до рішення від 09.03.2021 року для нього відмовлено в наданні такого дозволу. В послідуючому, за його позовом, таке рішення скасовано в судовому порядку на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду, яке після апеляційного перегляду набрало законної сили 14.12.2021 року, та зобов`язано УДМС повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду.

В той же час завідувачем Полонського районного сектору УДМС 16.12.2021 року прийнято рішення про його примусове повернення до Росії та постановою від 16.12.2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, за якою накладений штраф у розмірі 1700 грн. він сплатив добровільно.

29.12.2021 року для надійшло повідомлення від Управління ДМС, з якого він довідався, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду прийнято до виконання, але так як його було зобов`язано до 14.01.2022 року залишити територію України, він придбав квиток на автобус сполученням м. Київ м. Москва з датою від`їзду на 13.01.2022 року.

10.01.2022 року він отримав постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі за його позовом, тому наступного дня звернувся з даним судовим рішенням до завідувача Полонського районного сектору УДМС Сітанського В.А., яким було запропоновано звернутися до УДМС.

13.01.2022 року на прийомі в Управлінні ДМС, з приводу повторного розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію, для нього усно рекомендовано виїхати з України, а через три місяці повторно в`їхати. Оскільки додому він того дня повернувся пізно ввечері, тому на автобус до м. Києва він не потрапив.

Відтак, позивач стверджує, що він не мав наміру ухилятися від виконання оскаржуваного наразі ним рішення, котре вважає протиправним і таким, що не відповідає приписам ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

17.01.2022 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову. Згідно ухвали суду від 20.01.2022 року у задоволення заяви відмовлено.

20.01.2022 року Полонським районним судом (суддя Дідек М.Б.) також постановлено ухвалу про прийняття вказаної позовної заяви до розгляду та відкрито у справі спрощене позовне провадження з участю сторін.

01.04.2022 року вказану адміністративну справу прийняв до свого провадження суддя цього ж суду Горщар А.Г.

При розгляді справи ОСОБА_1 позов підтримав та просив його вимоги задовольнити із наведених вище підстав. Також пояснив, що до закінчення встановленого законом терміну легального перебування на території України він неодноразово звертався до Полонського районного сектору УДМС, щоб подати заяву для отримання дозволу на імміграцію, але працівники цього органу відмовляли йому у прийомі, мотивуючи тим, що під час карантину прийом іноземців не проводиться, відтак він вважав, що строк перебування в Україні продовжується.

03.02.2022 року представником УДМС надано відзив, в якому відповідач проти вимог позову заперечив з наступних підстав. Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 прибув на територію України 14.01.2020 року, з його слів, з метою отримання посвідки на постійне місце проживання та громадянства України. Мав право перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів, але із заявою про продовження строку перебування не звертався та не вчинив жодних дій для легалізації свого становища на території України. Постійного офіційного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

Із заявою про надання дозволу на імміграцію позивач звернувся лише після спливу більше року з моменту в`їзду в Україну 02.03.2021 року, а тому до цього часу він всупереч вимог міграційного законодавства проживає на території України нелегально, за що останнього піддано адміністративній відповідальності.

Так, згідно п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про імміграцію» заява про надання дозволу на імміграцію подається особами, які перебувають в Україні на законних підставах, але ОСОБА_1 в розумінні п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є нелегальним мігрантом, так як являється іноземцем, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного йому терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляється від виїзду з України.

Також зауважив про безпідставність посилань ОСОБА_1 в обгрунтування позову на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду, яким УДМС зобов`язано повторно розглянути його заяву про надання дозволу на імміграцію, так як дане рішення не стосується предмету позову, а звернення із такою заявою не дає іноземцю право законно проживати на території України. Також є безпідставними твердження позивача про протиправність рішення про примусове виселення з підстав не дотримання відповідачами положень законодавства, що регулюють питання примусового видворення, оскільки поняття «примусове повернення» та «примусове видворення» не є тотожними.

Вважає, що дії ОСОБА_1 , який знаючи про обов`язок покинути Україну до 14.01.2022 року, придбав квиток до Росії на 13.01.2022 року, свідчать про його ухилення від виконання прийнятого рішення.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав із зазначених вище мотивів та додав, що органи ДМС дійсно до травня 2020 року у зв`язку з карантинними заходами не проводили прийом громадян, але в подальшому позивач не вжив жодних дій для легалізації свого становища та безпосередньо до нього на прийом не звертався. Також повідомив, що 14.01.2022 року УДМС прийняло рішення про заборону ОСОБА_1 в`їзду в Україну строком на три роки, до 14.01.2025 року. За результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, 18.01.2022 року прийнято рішення про відмову у наданні такого дозволу.

За таких підстав, представники відповідачів у письмовому відзиві та в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом номер НОМЕР_1 , який виданий 02.09.2015 ФМС 77320.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народився в м. Полонне, Полонського (в даний час Шепетівського) району, Хмельницької області.

За даними автоматизованої бази «Аркан» ОСОБА_1 14.01.2020 року прибув на територію України через КПП «Грем`яч».

02.03.2021 позивач звернувся до сектору централізованого оформлення документів для іноземців та осіб без громадянства відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням. 09.02.2021 року рішенням № 7071 йому відмовлено у наданні такого дозволу.

Згідно рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року у справі № 560/3494/21, вказане рішення скасовано та зобов`язано УДМС повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну з урахуванням висновків суду. Дане рішення набрало законної сили 14.12.2021 року за результатами апеляційного перегляду, що стверджується постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду.

16.12.2021 року під час прийому громадян у Полонському районному секторі УДМС було виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , яким порушено правила перебування іноземців на території України, а саме ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення від 16.12.2021 року ПР МХМ 000720.

Того ж дня протокол розглянуто та винесено постанову від 16.12.2021 року ПР МХМ 000720, якою відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Також 16.12.2021 року головним спеціалістом Полонського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Корженевською Л. винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яке затверджене завідувачем цього сектору Сітанським В., за яким вирішено примусово повернути до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 14.01.2022 року.

Вирішуючи спір, суд виходить із такого.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері примусового повернення іноземця за межі території України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI.

За визначеннями, наведеними у п.п.7, 14 ч.1 ст.1 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно засад правового статусу іноземців та осіб без громадянства, передбачених ст.3 вказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За правилами ч.3 ст.9, ч.1 ст.17 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Законність перебування громадян Російської Федерації та осіб без громадянства обчислюється з урахуванням вимог Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 (далі Порядок) та Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України та Російської Федерації від 16.01.1997 року, громадяни Російської Федерації мають право перебувати на території України не більше як 90 днів протягом 180 днів.

Згідно пп.1 п.6, п.7, п.8 Порядку строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Згідно п.п.1, 2, 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Також відповідно до пп.36 п.4 ДМС відповідно до покладених на неї завдань надає адміністративні послуги відповідно до закону.

За положеннями ст.1, ч.3 ст.3, ч.ч.2, 4 ст.9 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 року № 5203-VI термін «адміністративна послуга» вживається в такому значенні, - це результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або здійснення обов`язків такої особи відповідно до закону.

Законодавство у сфері надання адміністративних послуг складається з Конституції України, цього та інших законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері надання адміністративних послуг.

Фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, має право на отримання адміністративної послуги незалежно від реєстрації її місця проживання, крім випадків, установлених законом.

Заява на отримання адміністративної послуги подається в письмовій, усній чи електронній формі.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 прибув на територію України 14.01.2020 року та заяву про продовження строку перебування на території України він мав би подати не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання, а саме в м. Полонному. Строк його легального перебування в Україні закінчувався 14.04.2020 року.

Разом з тим, відповідно до прийнятих Кабінетом Міністрів України постанов від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 року до 31.12.2020 року.

Одночасно в цей період було заборонено регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі.

Дію карантину на території України продовжено з 19.12.2020 року до 31.05.2022 року постановою КМУ від 9 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до пп.3 п.2 р.ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» установлено, що на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Отже з наведеного слідує, що в період легального перебування позивача на території України в державі було запроваджено карантин та введено заборону на пасажирські перевезення, що унеможливлювало для нього покинути територію України до 14.04.2020 року. Також, як зазначив ОСОБА_1 та не заперечив представник відповідачів, прийом громадян в органах ДМС у зв`язку з карантином дійсно не проводився, зокрема до травня 2020 року та згідно пояснень позивача, під час його звернень працівниками органів ДМС йому повідомлялось, що прийом іноземців та документів від них в період дії карантину не проводиться до завершення карантину.

Відтак суд оцінює пояснення ОСОБА_1 як логічні про те, що він вважав, що строки для звернення із заявою про продовження строку перебування в Україні та подання заяви про отримання дозволу на імміграцію в період карантину зупиняються, та це дійсно відповідає закону.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначені ст.4 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI, зокрема, згідно частини 1 цієї статті іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.26 Закону України від 22.09.2011 року № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Аналіз наведених норм показав, що іноземці або особи без громадянства мають підтверджувати законність свого перебування на території України.

Законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України, підтверджується, у тому числі дозволом на імміграцію.

Не дотримання правил законного перебування іноземця або особи без громадянства на території України є прямим наслідком для визначення цих осіб нелегальними мігрантами та прийняття органом міграційної служби рішення про їх примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Таким чином, підставою для прийняття рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни є перебування іноземця на території України з порушенням чинного законодавства.

Як свідчать обставини справи ОСОБА_1 є уродженцем м. Полонного, на підставі договору дарування від 24.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Бондар С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3119, має у власності житловий будинок та земельні ділянки, що розташовані в Україні у АДРЕСА_1 , в якому він проживає однією сім`єю з громадянкою України ОСОБА_4 (дана обставина встановлена рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року у справі № 560/3494/21). З метою отримання громадянства України 14.01.2020 року в`їхав на територію України та з об`єктивних причин (введення карантину) не міг своєчасно подати заяву про продовження строку перебування на території України та виїхати за її межі.

Позивачем 02.03.2021 року подано заяву про отримання дозволу на імміграцію в Україну, яку за рішенням суду зобов`язано орган ДМС розглянути повторно, однак відповідач до прийняття рішення за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 , що, в разі її задоволення, надавало законні підстави для продовження строку перебування позивача в Україні, прийняв рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до Росії.

Також з дня оголошення карантину зупинено перебіг строків звернення за отриманням адміністративних послуг, в тому числі, у сфері міграції

Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на дані обставини, котрі підтверджуються доказами, на час винесення рішення про примусове повернення до Російської Федерації ОСОБА_1 , як іноземець, перебував на території України на законних підставах, що свідчить про протиправність прийнятого ДМС рішення, котре підлягає скасуванню.

Суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що наявність заяви про дозвіл на імміграцію не дає підстави для законного перебування на території Україні, так як такі спростовуються сукупністю наведених вище обставин та правових норм.

Керуючись наведеним, ст.ст.77, 242, ч.3 ст.243, ст.ст.244-246, 255, 288, 293, 295 КАС України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене 16.12.2021 року головним спеціалістом Полонського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Корженевською Л. та затверджене завідувачем цього сектору Сітанським В., за яким вирішено примусово повернути до Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 14.01.2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

На рішення суду може бути подана учасниками справи апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено 18.04.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 від 02.09.2015, місце проживання в Україні: АДРЕСА_2 .

Відповідачі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, , місцезнаходження: вул. Грушевського, 87, м. Хмельницький, поштовий індекс 29019;

Полонський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, 5, м. Полонне, Шепетівський район, Хмельницька область, поштовий індекс 30500.

Головуючий