Справа № 392/1570/16-ц(2-іс/340/47/21)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 392/1570/16-ц(2-іс/340/47/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року

в адміністративній справі №392/1570/16-ц (2-іс/340/47/21) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, третя особа Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі №392/1570/16-ц(2-іс/340/47/21) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, третя особа Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії- відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне встановлення фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що згідно з п. 4 Порядку №1266 розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата є останні шість місяців роботи, що передують місяцю в якому настає страховий випадок. При цьому, відповідачем складено Акт за №58 від 14.10.2013 зустрічною перевіркою нарахування середньої заробітної плати для розрахунку страхових виплат згідно постанови КМУ від 26.09.2012 №1266, яким підтверджувалось що в цей період ОСОБА_2 знаходився на лікуванні у медичних закладах, у інституті і перебував на лікарняному. При перевірці комісія не врахувала положень абз. 2 п. 3 постанови КМУ від 26.09.2001 №1266, де чітко вказано, що місяці розрахункового періоду, в яких застрахована особа не працювала з поважних причин виключаються з розрахункового періоду. Про вказані обставини у своїй постанові зазначив і Верховний суд України, зокрема вказав про те, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському районі взяло період обліку у той час, коли він не працював та проходив медичне дослідження в інститутах здоров`я, тобто не працював з поважних причин.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач також зазначив про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про те, що вимоги позивача щодо застосування норм законодавства, яких не існувало на момент виникнення спірних правовідносин є неправомірним, а саме: щодо застосування норми абз. 2 п. 3 постанови КМУ від 26.09.2001 №1266 в редакції, яка ще не була прийнята на момент виникнення спірних правовідносин (редакція від 25.06.2015). Крім того, відповідач звернув увагу на те, що положення постанови КМУ від 26.09.2001 №1266 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, поширювались на призначення суми одноразової допомоги сім`ї потерпілого і не застосовуються при призначенні щомісячної страхової виплати. Такі висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 .

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що чоловік позивача ОСОБА_2 у період з 13 серпня 1984 року до 21 серпня 1999 року працював на Смолінській шахті державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (т.1 а.с. 7-12, 206-207).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 08 травня 2013 року ОСОБА_2 було безстроково повторно встановлено першу групу інвалідності загального захворювання (т.1 а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області 20 травня 2013 року (т.1 а.с.6).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 липня 2013 року за формою П-4 хронічне професійне захворювання виникло у ОСОБА_2 у зв`язку з тривалим терміном праці під впливом шкідливих виробничих факторів (іонізуюча радіація) на Приаргунському гірничо-хімічному комбінаті та на Смолінській шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (т.1 а.с. 13-15).

Висновком МСЕК встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з третім професійним захворюванням, за яким страхові виплати йому не призначалися (т.1 а.с.13-15)

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Маловисківському районі Кіровоградської області від 09 вересня 2013 року № 1112/82/82.2/1 взято на облік ОСОБА_1 як особу, яка має право на страхові виплати в разі смерті потерпілого, оскільки на час смерті чоловіка від професійного захворювання вона була інвалідом ІІІ групи професійного захворювання (т.1 а.с.16).

Згідно з довідкою про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом серії 10 ААА №001572 висновком Кіровоградської обласної МСЕК №2 встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням (т.1 а.с.17).

09 вересня 2013 року постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському району №1112/82/82.2/3 ОСОБА_1 було призначено щомісячну страхову виплату як особі, яка має право у разі смерті потерпілого, у розмірі 0,00 грн. з 07 серпня 2013 року безстроково (т.1 а.с.31).

Такий розрахунок було проведено виходячи з доходу потерпілого у розмірі 0,00 грн. на підставі довідки ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» від 23 серпня 2013 року № 10-51/3509, згідно з якою сума заробітної плати ОСОБА_2 за період з лютого 1999 року по липень 1999 року становила 0,00 грн. (т.1 а.с.213).

Правомірність постанови відповідача №1112/82/82.2/3 від 09.09.2013 є предметом судового розгляду у даній справі.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що відповідачем правомірно, на підставі даних довідки ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» від 23 серпня 2013 року №10-51/3509, розраховано страхові виплати позивачу за період з лютого по липень 1999 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції, яка діяла станом на 05 липня 2013 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника призначається і виплачується згідно із законодавством.

Згідно з частинами 2 і 3 статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв`язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина десята статті 34 Закону).

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» (далі - Порядок №1266), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат (крім страхування на випадок безробіття) та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця, є період роботи за останнім основним місцем роботи (зайняття підприємницькою діяльністю) перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески.

Пунктом 4 Порядку №1266 передбачено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата для застрахованих осіб є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок. Місяці розрахункового періоду (з першого до першого числа), в яких застрахована особа не працювала (тимчасова непрацездатність) виключаються з розрахункового періоду (приклад наведено у додатку №1).

Згідно абз. 4. пункту 6 Порядку №1266 у разі коли у застрахованої особи після набуття права на призначення страхової виплати за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, одночасно виникло право на призначення іншої страхової виплати, під час обчислення середньої заробітної плати для визначення розміру іншої страхової виплати береться розрахунковий період, за яким обчислювалася середня заробітна плата для призначення попередньої страхової виплати.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1266 у разі, якщо перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата для розрахунку страхових виплат та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

Тобто, до розрахунку береться саме місячна тарифна ставка (посадовий оклад) конкретного працівника, а не місячна тарифна ставка (посадовий оклад) аналогічної професії (посади).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент настання страхового випадку ОСОБА_2 не працював, заробітної плати не мав, а тому посилання на положення пункту 10 Порядку є безпідставним, оскільки положення зазначеного нормативного акту регулює середню заробітну плату для розрахунку страхових виплат працівників - застрахованих осіб, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку вони не мали заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку.

Згідно пункту 22 Порядку №1266 довідка про середню заробітну плату (дохід) видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату (дохід).

Відповідно до пунктів 25, 26 Порядку довідка про середню заробітну плату (дохід), з якої сплачено страхові внески, для розрахунку страхових виплат складається за формою згідно з додатками 2-6. Робочі органи виконавчих дирекцій фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування мають право перевіряти обґрунтування видачі довідок про середню заробітну плату, достовірність зазначених у них відомостей шляхом звіряння даних, зазначених у довідках, з відомостями про нараховану заробітну плату на підприємствах, в установах чи організаціях або з базою даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб Пенсійного фонду України та базою даних Державної податкової адміністрації України.

З аналізу зазначених вище норм законодавства України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем правомірно, на підставі даних довідки ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» від 23 серпня 2013 року № 10-51/3509, розраховано страхові виплати позивачу за період з лютого по липень 1999 року.

При цьому, доводи позивача про право на перерахунок відповідно до абз.4 п.6 Порядку №1266 є безпідставними, оскільки його дія поширюється на застрахованих осіб, а не осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що посилання позивача на положення пункту 10 Порядку (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) також є безпідставним, оскільки положення зазначеного нормативного акту регулює середню заробітну плату для розрахунку страхових виплат працівників-застрахованих осіб, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку вони не мали заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку. При цьому, відповідно до положень п. 10 Порядку, до розрахунку береться саме місячна тарифна ставка (посадовий оклад) конкретного працівника, а не місячна тарифна ставка (посадовий оклад) аналогічної професії (посади).

Поряд із зазначеним, суд першої інстанції правильно визнав безпідставними доводи позивача про необхідність здійснення розрахунку страхових виплат на підставі положень Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України в редакції від 26 червня 2015 року, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року №1266.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що з урахуванням положень ч. 4 ст. 78 КАС України, є доведеними обставини встановленні рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.07.2015 у справі №392/233/15-ц, що набрало законної сили, відповідно до якого апеляційний суд прийшов до висновку про відмову в позові про скасування постанови відділення Фонду від 09 вересня 2013 року № 1112/82/82.2/3, зобов`язання відповідача взяти для розрахунку щомісячної страхової виплати середньомісячний заробіток ОСОБА_2 за період з 01 серпня 1998 року по січень 1999 року включно; зобов`язання відповідача призначити з дати настання права та виплатити їй щомісячну страхову виплату в розмірі 4831 грн. 82 коп., оскільки розрахунковий період відповідач визначив правильно.

Щодо доводів позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку із розглядом даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ст. 260 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що дана справа, в якій позивачем заявлено вимогу щодо скасування постанови відповідача, є справою незначної складності, тому підлягає розгляду згідно умов, визначених у ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що, подаючи відповідь на відзив на позовну заяву від 03.11.2021, позивач не висловлював заперечень щодо розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, що свідчить про безпідставність доводів позивача щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову в задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права, тому останнє підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі №392/1570/16-ц(2-іс/340/47/21) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Т.І. Ясенова

суддя Д.В. Чепурнов