Справа № 420/17729/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/17729/21

Суддя в суді І інстанції Балан Я.В.

Рішення суду І інстанції ухвалено у м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-38468-51 від 18 лютого 2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є помилковим, так як позивач, який має статус фізичної особи-підприємця, зобов`язаний щомісячно сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі, незалежно від здійснення ним підприємницької діяльності.

При цьому, апелянт вважає, що у зв`язку з несплатою позивачем заборгованості з єдиного внеску, податковим органом правомірно надіслано йому спірну вимогу про сплату боргу.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як позивач не має обов`язку сплачувати спірну недоїмку з єдиного внеску.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 08 вересня 2005 року працює на посаді водія автотранспортних засобів ВКФ «АГРОМАРІН», що підтверджується довідкою № 22 від 19 квітня 2021 року та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.16-22).

При цьому, 18 лютого 2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано і направлено на адресу позивача, як фізичної особи-підприємця, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-38468-51 зі сплати єдиного внеску, у сумі 37 788,74 грн. (а.с.24).

Між тим, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутня інформацію про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (а.с.23).

В свою чергу, вважаючи протиправною оскаржувану вимогу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивачу протиправно нараховано спірну недоїмку з єдиного внеску, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності вимоги Головного управлінню ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2021 року № Ф-38468-51.

В даному випадку, за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, починаючи з 2017 року.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги податкового органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що законодавцем встановлено обов`язок сплати підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їхньої діяльності.

З іншого боку, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, нормативно не врегульовано станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Між тим, у випадку коли особа є найманим працівником, така особа є застрахованою особою і платником єдиного внеску за неї виступає її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

В даному випадку, інше тлумачення законодавства щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи - підприємці (господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить принципам податкового законодавства та меті запровадженого державою страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19), постанові від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), постанові від 27 березня 2020 року (справа № 140/2214/19).

Між тим, позивач вважає, що він не має сплачувати спірну заборгованість, так як у відповідному періоді він перебував в офіційних трудових відносинах, як найманий працівник, що підтверджуються відомостями з Реєстру застрахованих осіб.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що нарахування позивачу зобов`язань зі сплати єдиного внеску оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску є протиправним, а тому остання підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у разі, коли державна реєстрація ФОП проведена до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», необхідною умовою для здійснення підприємницької діяльності відповідними особами є проходження реєстраційних процедур у встановленому новим законом порядку.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 липня 2020 року (справа № 260/81/19) дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження у особи статусу ФОП, шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що нарахування позивачу зобов`язань зі сплати єдиного внеску оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску є протиправним, а тому остання підлягає скасуванню.

При цьому, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.