Справа № 480/13696/21
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Суми
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
до - Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області,
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
І. Стислий виклад позиції сторін. Заяви учасників, процесуальні дії у справі.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення основного розміру пенсії - 70% грошового забезпечення та обмеження її максимальним розміром, а також зобов`язати відповідача виплатити позивачу пенсію, з урахуванням основного розміру пенсії - 86% грошового забезпечення, з 19.11.2021, без застосування максимального (граничного) обмеження розміру пенсій та провести сплату заборгованості з 19.11.2021.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем протиправно проведено призначення пенсії за вислугу років та зменшено розмір процентної складової грошового забезпечення із 86% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, а також обмежено розмір пенсії 10 прожитковими мінімумами, наслідком чого стало неправильне визначення розміру пенсії позивачу.
Судом було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, про що 21.12.2021 було постановлено відповідну ухвалу.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує.
Відповідач обґрунтовує заперечення тим, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення, осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (№ 2262-ХІІ) максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70% сум грошового забезпечення. Тому розрахунок пенсії здійснений вірно. Крім того, норми щодо обмеження максимального розміру пенсій є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають застосуванню.
Позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд, в тому числі, зобов`язати відповідача виплатити позивачу пенсію з урахуванням основного розміру пенсії - 89% грошового забезпечення, з 19.11.2021, без застосування максимального (граничного) обмеження розміру пенсій.
Позивач зазначає, що з урахуванням розрахунку вислуги років для призначення пенсії, розмір процентної ставки грошового забезпечення при розрахунку пенсії повинен становити не 86%, а 89%.
Суд, розглянувши вказану заяву, приймає її до розгляду.
ІІ. Обставини, встановлені судом. Висновки суду.
Стосовно встановлення відповідачем основного розміру пенсії - 70% грошового забезпечення.
Позивач перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію за вислугою років.
Позивач звернувся до відповідача стосовно своєї пенсії та йому з листа стало відомо, що відповідач обрахував йому пенсію виходячи з 70% грошового забезпечення, а не з 89 % та застосував до його пенсії максимальне обмеження її розміру.
Також, позивачем до матеріалів справи надано розрахунок вислуги років для призначення пенсії (а.с.69-70).
Згідно з розрахунком, станом на 18.11.2021, вислуга років, що дає право на призначення пенсії, становить 33 роки 9 місяці 5 днів, що становить 89 процентів відповідних сум грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія.
Відповідно до ст. 12 Закону 2262-ХІІ, в редакції від 19.06.2011, передбачено, що пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.
Згідно з ст. 13 Закону 2262-ХІІ, в редакції від 19.06.2011, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3
проценти відповідних сум грошового забезпечення. Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Позивач стверджує, що він набув право на призначення пенсії відповідно до ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, станом на 01.06.2011, оскільки тоді вже мав понад 20 років вислуги. Відповідно до ст. 13 вказаного закону максимальний розмір пенсії, обчислений на час набутого права, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Суд погоджується з тим, що позивач набув право на пенсію за вислугою років, пропрацювавши 20 років, однак не реалізував це право та не набув статус пенсіонера, а таке право реалізував лише у 2021 році.
На переконання позивача, він набув у 2011 право на призначення пенсії з урахуванням саме до 90 % відповідних сум грошового забезпечення, однак продовжив працювати. Проте, коли позивач вирішив реалізувати право на пенсію, то право на розрахунок пенсії було звужене до 70%, шляхом зменшення процентів грошового забезпечення, що є недопустимим.
Пунктом 8 розділу ІІ Закону № 3668-VI, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу ІІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (надалі Закон № 1166-VII), який набрав чинності з 1 травня 2014 року, до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ було внесено зміни та цифри « 90» замінено цифрами « 80» та цифри « 80» замінено цифрами « 70» відповідно.
Згідно з ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Вказана норма є діючою і неконституційною не визнавалась.
Суд дійшов висновку, що станом на момент, коли позивач набув право вийти на пенсію за вислугою років, він не набув автоматично право саме на 90% відповідних сум грошового забезпечення. У разі реалізації вказаного права у 2011 році, такий відсоток становив би значення менше 70%, а саме, оскільки у 2011 вислуга років позивача складала 21 рік, то це надавало позивачу право отримати пенсію у розмірі 53% відповідних сум грошового забезпечення.
Таким чином, не можна стверджувати, що на момент виникнення права на пенсію у позивача у 2011 виникло і право на 89% або хоча б більше 70% відповідних сум грошового забезпечення.
В той же час, з урахуванням ст. 2 КАС України, суд захищає реальні порушені права позивача, що в даному випадку позивачем не доведено. Крім того, сам позивач стверджує, що право на 89% відповідних сум грошового забезпечення він набув 18.11.2021, виходячи саме з вислуги років 33 роки 9 місяців 5 днів.
Отже, при призначенні пенсії відповідач повинен був застосовувати норми ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії), якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлюється 70 %, що й було враховано відповідачем при обчисленні пенсії.
Отже, відповідачем правомірно встановлено основний розмір пенсії - не більше 70% грошового забезпечення, права позивача звужені не були, а тому вимога визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення вказаного розміру пенсії є неправомірною, необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
Щодо застосування відповідачем максимального (граничного) обмеження розміру пенсій.
Як вже зазначалось, позивач реалізував право на отримання пенсії в 2021 році.
Як вбачається з протоколу відповідача від 19.11.2021, позивачу було обмежено пенсію максимальним розміром, який дорівнює 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Положення статті 43 Закону №2262-ХІІ передбачає, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.
Згідно із пунктом другим резолютивної частини вказаного Рішення, зокрема, ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Таким чином, з 20.12.2016 відсутня частина сьома статті 43 в Законі № 2262-ХІІ.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, у ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».
Суд зазначає, що внесені вказаним законом зміни до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Суд звертає увагу, що однорідні/тотожні обмеження розміру пенсії, були передбачені двома нормативно-правовими актами: ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.11.2011 та ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ від 09.04.1992.
Разом з тим, ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» є чинною та неконституційною не визнавалася.
Натомість, як вже зазначалось, ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ була визнана такою, що не відповідає Конституції України - тобто неконституційною.
Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, які передбачали обмеження розміру пенсії 10 прожитковими мінімумами та які визнані неконституційними були внесені підпунктом 8 пункту 6 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року.
Враховуючи те, що вказані положення ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, 20.12.2016 визнані неконституційними, отже, застосування відповідачем з 20.12.2016 до спірних правовідносин статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 щодо обмеження розміру пенсії позивача, є протиправними.
Тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо застосування з 19.11.2021 обмежень максимального розміру пенсії позивача та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум, є такими, що підлягають задоволенню.
ІІІ. Щодо судового збору.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що фактично судом задоволено фактично одну з двох позовних вимог, то витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн, які сплачені позивачем при зверненні до суду, покладаються по 454 грн на кожну із сторін.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 268-272, 287 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області щодо обмеження з 19.11.2021 максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 грн покласти на позивача ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовити.
Видати, після набрання рішення законної сили, виконавчий лист на стягнення витрат по сплаті судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні реквізити сторін містяться у п. 3 резолютивної частини рішення.

Рішення складено та підписано 20.04.2022.

Суддя А.І. Сидорук