Справа № 560/2639/22
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2639/22
РІШЕННЯ

іменем України

18 квітня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Райковецька виправна колонія (№ 78)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Державної установи "Райковецька виправна колонія (№78)", в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Райковецька виправна колонія (№78)" щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;

- зобов`язати Державну установи "Райковецька виправна колонія (№78)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;

- зобов`язати Державну установи "Райковецька виправна колонія (№78)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки з 16.02.2021 по 28.01.2022 у розмірі 154800,00 грн. грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на момент його звільнення, відповідач не виплатив грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно на підставі довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, що підлягало видачі при звільненні у запас (відставку).

На звернення до відповідача з заявою про виплату цих коштів, позивач відповіді не отримав, тому, вважаючи протиправною бездіяльність щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з цим позовом.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що Державна установа "Райковецька виправна колонія (№78)" фінансується виключно з Державного бюджету України, є бюджетною неприбутковою організацією. Затримка розрахунку зумовлена відсутністю фінансування. Враховуючи викладене, відповідачем просить у задоволенні позову відмовити.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 15.02.2022 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що позивач проходив службу в Державній установі "Райковецька виправна колонія (№78)".

Наказом начальника Державної установи "Райковецька виправна колонія (№78)" (про особовий склад) від 16.02.2021 №11 ОСОБА_1 звільнено зі служби за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про поліцію".

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виплати грошової компенсації за речове майно відповідно до пункту 27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою КМУ від 14.08.2013 №578, у зв`язку з непроведенням остаточного розрахунку під час звільнення зі служби, проте відповіді не отримав.

Відповідно до інформації про стан розрахунків з виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, наданої відповідачем до відзиву, загальна вартість предметів, за які позивачу повинна бути виплачена грошова компенсація, становить 10054,20 грн.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, а також вважаючи, що має право на виплату компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно, звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" №2713-IV від 23.06.2005 (Закон №2713-IV) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 24 Закону №2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.

Пунктом 1 Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений 14.08.2013 постановою Кабінету Міністрів України №578 (Порядок №578) визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Згідно з пунктом 22 Порядку №578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію. Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

Відповідно до пункту 27 Порядку №578 під час звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватись речове майно особистого користування, яке не було ними отримане на день звільнення, або виплачуватись грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Як вбачається з пункту 60 Порядку №578 для виплати грошової компенсації за предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечує право позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, однак посилання на відсутність фінансування виплати суд відхиляє, оскільки ці твердження не доводяться належними доказами.

Отже, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності невиплати коштів позивачу (у тому числі стосовно об`єктивної неможливості такої виплати), суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що у даних правовідносинах мало місце звільнення без проведення остаточного розрахунку, а саме: не виплаа грошової компенсації за неотримане речове майно.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Так, статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, статтею 117 КЗпП України врегульовано, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні зі служби позивачу не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.

В той же час, суд звертає увагу, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11, для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що визначаючись щодо розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати зокрема: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вказані висновки застосовані Верховним Судом і у адміністративній справі №816/1640/17 (постанова від 20.05.2020).

Отже, для проведення розрахунків належної до виплати суми компенсації втрати частини доходів суд має зокрема встановити розмір недоплаченої суми, визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості.

Водночас, у матеріалах справи відсутні відомості про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а отже і відсутність періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості.

Окрім іншого, суд зазначає, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позивач звільнений позивача від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до Державної установи "Райковецька виправна колонія (№78)" задовольнити частково.

Визнати протиправною невиплату Державною установою "Хмельницький слідчий ізолятор" грошової компенсації за належні ОСОБА_1 до видачі предмети речового майна.

Зобов`язати Державну установу "Хмельницький слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 10054 (десять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 20 коп. грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 18 квітня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Державна установа "Райковецька виправна колонія (№ 78)" (вул. Паркова, 9, с.Райківці, Хмельницький район, Хмельницька область, 31356 , код ЄДРПОУ - 08564765)

Головуючий суддя В.В. Матущак