Справа № 140/2269/22
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/2269/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки; зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки з 10.06.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 03 листопада 2014 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 10 червня 2019 року позивач звернулася до пенсійного органу з письмовою заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", досягнувши необхідного пенсійного віку та надавши пакет документів для призначення пенсії.

Однак, з листа ГУ ПФУ у Волинській області від 25 січня 2022 року позивачу стало відомо, що для розрахунку розміру пенсії позивача відповідачем було взято показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки, як для перерахунку пенсії, а не згідно до норм частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визначеної для призначення нової пенсії : за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2016-2018 роки), мотивуючи тим, що у 2014 році позивачу вже була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому, для застосування середньої заробітної плати, визначеної частиною другою статті 40 для призначення пенсії при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, немає підстав.

Позивач вказує, що аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, позивачу було призначено пенсію за вислугу років за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вона звернулася вперше.

З наведених підстав вважає, що має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2016-2018 роки, натомість дії відповідача є неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, порушують її конституційне право на пенсійне забезпечення у відповідному розмірі, у зв`язку із чим просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до статті 262 Кодексу адміністратиного судочинста України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву від 16 березня 2022 року №545/0300-09-17, відповідач позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що позивач з 03 листопада 2014 року отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно із статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позивач 10 червня 2019 року звернулася до пенсійного органу із заявою щодо переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з доданими до неї документами. Розглянувши заяву, Головним управлінням встановлено, що ОСОБА_1 пенсія за вислугу років, обчислена відповідно до статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки - 4404,35 грн та індивідуального коефіцієнту заробітної плати - 1,36413.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по віку продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по віку на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною 2 статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Частиною 4 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

В випадках, якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням набутого страхового стажу та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. Положення статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" застосовуються саме при призначенні пенсії. У даному випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший.

У зв`язку з цим, при застосуванні показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки Головне управління діяло правомірно та на виконання приписів абзацу 1 частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так як ці відомості вже містилися в матеріалах пенсійної справи позивача, з огляду на що просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Крім того, у відзиві представник ГУ ПФУ у Волинській області вказав, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.16-19).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03 листопада 2014 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується копією протоколу пенсійного органу від 02.03.2015 №169326 та матеріалами пенсійної справи позивача (а.с.9,29).

На підставі заяви позивача від 10 червня 2019 року про призначення пенсії за віком, ГУ ПФУ у Волинській області прийнято рішення №26 про переведення ОСОБА_1 з 10 червня 2019 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.34,37).

25.01.2022 ГУ ПФУ у Волинській області листом №1282-266/С-02/8-0300/22 повідомило позивача, що з 03 листопада 2014 року їй призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". З 10 червня 2019 року ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до документів пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 35 років 04 місяці (коефіцієнт страхового стажу - 0,35333). Для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток 6008,11 грн, який взято за період роботи з 01.07.2000 по 31.10.2014 з урахуванням середньомісячного заробітку по Україні за 2014-2016 роки - 4404,35 грн (індивідуальний коефіцієнт - 1,36413).

Розмір пенсії ОСОБА_1 з 10.06.2019 становить 2197,70 грн, з них: 2122,85 грн - основний розмір пенсії за віком (6008,11 грн х 0,35333); 74,85 грн - доплата за 5 років понаднормового стажу (1497 грн х 5%).

З 01.03.2021 позивачу проведено перерахунок пенсії який склав 2704,01 грн, з 01.07.2021 перерахунок пенсії склав 2708,26 грн, з 01.12.2021 - склав 2712,26 грн.

Позивач, вважаючи дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2016-2018 протиправними, звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Згідно зі статтею 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з положеннями статті 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 2 Закону України №1788-XII від 5 листопада 1991 року "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788-XII) передбачено такий вид трудової пенсії як за вислугу років.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, на підставі аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, позивачу з 03 листопада 2014 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ.

На підставі заяви позивача від 10 червня 2019 року про перехід на інший вид пенсії за віком, ГУ ПФУ у Волинській області прийнято рішення №26 про переведення ОСОБА_1 з 10 червня 2019 року на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Таким чином, у даному випадку позивач має право на призначення іншої пенсії за іншим Законом.

Тобто, для визначення розміру пенсії позивача мають застосовуватися формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше відповідно до Закону №1058-IV.

Відтак, відповідач мав призначити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017 та 2018 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом №1058-IV.

Таким чином, відповідачем неправомірно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки та не враховано приписи частини другої статті 40 Закону №1058-ІV.

За наведених обставин слідує, що відповідачем протиправно здійснено перерахунок та виплату пенсії позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 12 червня 2020 року у справі №400/293/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у 2019 році має застосовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017 та 2018 роки, а не здійснюватися перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності дій при призначенні пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, а тому з метою належного способу захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити шляхом визнання таких дій відповідача протиправними, та для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки відповідно до частини другої статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 10 червня 2019 року (з дня призначення пенсії).

Суд не бере до уваги доводи відповідача про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом, що визначений частиною другою статті 122 КАС України з наступних підсттав.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміні стративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звер нення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи вста новлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інте ресів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досяг ненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обме жують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституцій ного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Встановлення строків звер нення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою ди сциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних про цесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учас ників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній кате горії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на перераху нок пенсії у визначеному законодавством порядку), легалізації триваючого право порушення, в першу чергу, з боку держави.

Таким чином, норми статті 122 Кодексу адміністративного судочинства Украї ни не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку виплатою недопла ченої суми пенсії. Зважаючи на те, що не проведення виплати належної суми пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, виплата недоплаченої суми пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком (Пос танова ВСУ від 24 листопада 2020 року по справі №815/460/18). Аналогічний пра вовий висновок щодо статей 122 та 123 КАС України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року (справа №815/1226/18).

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року (справа №510/1286/16-а) зазначила, що визначаючи початок перебігу строку звернення до суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав. У спорах, що виникають з органами ПФУ, особа може діз натися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підста ві яких був здійснений саме такий розрахунок. Отже, в цьому випадку початок пе ребігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отри мання листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність / несвоєчасність її перерахунку.

У справі, що розглядається, позивач про порушення своїх прав дізналася лише після отримання інформаційного листа відповідача від 25 січня 2022 року, відтак, саме із цієї дати слід обра ховувати початок перебігу строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн, сплачений відповідно до квитанції від 13 лютого 2022 року №0.0..2 (а.с.6).

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки відповідно до частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 10 червня 2019 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук