Справа № 440/493/22
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/493/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування висновку, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області стосовно відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із встановленням II групи інвалідності із втратою 75% працездатності внаслідок поранення, отриманого під час виконання мною службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції у відповідності до вимог пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" в порядку, встановленому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4;

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Національної поліції у Полтавській області від 13.09.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у зв`язку із встановленням II групи інвалідності із втратою 75% працездатності внаслідок поранення, отриманого під час виконання мною службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції у відповідності до вимог пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", в порядку, встановленому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4, у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 5000,00 грн моральної шкоди;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши Головне управління подати звіт про виконання рішення суду.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі також відповідач, ГУНП в Полтавський області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування висновку, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 14.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/493/22. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ України та був звільнений зі служби в Національній поліції України за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію". Звернувся до відповідача зі заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності. Листом від 13.09.2021 №29/Д-17/Оп його повідомлено, що за результатами повторного розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги було затверджено висновок про відмову у призначенні такої допомоги. Підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги стало те, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейським, яким інвалідність була встановлена під час проходження служби, суперечить вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію"; в наданому акті розслідування нещасного випадку форми Н*-1 від 28.03.2019, що свідчить про причини та обставини травми, отриманої ОСОБА_1 в 2006 році, в пункті 10 зазначено "перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння: 26.02.2006 тест на алкоголь становив 00%", але в матеріалах розслідування, отриманих з архівного фонду, відсутня документація, яка б це підтверджувала. Стверджував, що відмова у виплаті одноразової грошової допомоги є протиправною та такою, що порушує його права, оскільки рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 у справі №440/5196/20 встановлено, що Закон України "Про Національну поліцію" не містить заборони щодо можливості встановлення інвалідності ще за час проходження служби в поліції. Крім того, зазначав, що при первинному розгляді заяви відповідачем не йшлося про невірне заповнення Акту Н-1* чи подання недостовірних відомостей. Натомість акти розслідування нещасних випадків форми Н-5*, Н-1* не скасовані, жодних зауважень до акту Н-1* під час його заповнення у відповідача не було. Позивач не згодний з відмовою відповідача та вважає, що стаття 101 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює вичерпний перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.

06.04.2022 до суду від ГУ НП в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 67-71/, у якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що однією з умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги є дотримання терміну визначення поліцейському інвалідності, а саме: протягом шести місяців після звільнення, при цьому, не надано права на отримання допомоги поліцейським, яким інвалідність встановлено до звільнення. Оскільки позивача було звільнено після встановлення інвалідності, підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги відсутні.

Крім того, відповідач стверджував, що після повторного опрацювання документів ОСОБА_1 було встановлено, що в наданому акті розслідування нещасного випадку форми Н*-1 від 28.03.2019, що свідчить про причини та обставини травми, отриманої ОСОБА_1 в 2006 році, в пункті 10 зазначено "перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння: 26.02.2006 тест на алкоголь становив 00%", але в матеріалах розслідування, отриманих з архівного фонду, відсутня документація, яка б це підтверджувала. У зв`язку з цим комісія не може взяти до уваги акт форми Н*-1 від 28.03.2019 у частині пункту 10, що унеможливлює виключення перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

11.04.2022 до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 114-118/, у якій позивач вкотре наголошував на тому, що Порядком №1346 затверджена Форма акту про нещасний випадок (у тому числі поранення), пункт 10 якого звучить наступним чином: "перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння (так, ні)". Стверджував, що Закон України "Про Національну поліцію" містить вичерпний перелік випадків, коли виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, встановлення інвалідності під час проходження служби в поліції до таких випадків не відноситься.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.12.1996 по 03.11.1997 проходив службу в Збройних силах України, а з 25.06.1999 по 30.06.2020 перебував на службі в органах внутрішніх справ та Національної поліції України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 /а.с. 13-14/.

Як вбачається з копії свідоцтва про хворобу №108/С, 17.04.2020 медична (військово-лікарська) комісія ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" за розпорядженням УКЗ ГУ НП в Полтавській області здійснила медичний огляд ОСОБА_1 та встановила, зокрема, що ОСОБА_1 непридатний до військової служби, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків та захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції /а.с. 78-81/.

Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ №702775 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків /а.с. 84-87/.

Згідно із довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0023169 від 03.06.2020 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 75 відсотків /а.с. 82-83/.

Відповідно до витягу з наказу ГУ НП у Полтавській області по особовому складу від 23.06.2020 №262 о/с капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору превенції Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції, 30.06.2020 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) на підставі його рапорту від 26.05.2020, подання Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції, свідоцтва про хворобу від 17.04.2020, виданого військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Полтавській області" /а.с. 15/.

24.07.2020 позивач звернувся до відповідача зі заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності при виконанні службових обов`язків /а.с. 77/.

17.08.2020 заступником начальника ГУ НП в Полтавській області відмовлено у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги.

Листом від 18.08.2020 №29/Д-17/ОП відповідач повідомив позивача, зокрема, про те, що згідно з підпунктом 3 пункту 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції. ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Національній поліції 30.06.2020 відповідно до наказу ГУ НП в Полтавській області від 30.06.2020 №271, а дата встановлення інвалідності 25.05.2020, як зазначено у виписці з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №702775 від 03.06.2020. Призначення та виплата ОГД поліцейським, яким встановлена інвалідність під час проходження служби, суперечить вимогам пунктів 3 та 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію". Оскільки ОСОБА_1 отримав групу інвалідності у період проходження служби, прийнято рішення про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги /а.с. 27/.

Не погодившись з рішенням (висновком) відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі №440/5196/20 /а.с. 16-19/, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 /а.с. 20-26/, визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління Національної поліції у Полтавській області від 17.08.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності, відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", з урахуванням висновків суду.

За результатами розгляду заяви позивача на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі №440/5196/20, відповідачем складено висновок від 13.09.2021 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги /а.с. 74/.

Не погодившись з висновком відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач повторно звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до положень статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом убезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Статтею 3 Закону №580-VIII передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України а постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 97 Закону №580-VIII в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського призначається одноразова грошова допомога, яка є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави.

Частиною першою статті 97 Закону №580 визначено перелік випадків, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога або ОГД) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Частиною другою статті 97 Закону № 580-VIII встановлено, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 163/28293 /далі - Порядок №4/, затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

За змістом підпункту 3 пункту 5 розділу І Порядку №4 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випадком, при якому призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, пов`язаного з проходженням служби в поліції (пункти 4, 6 частини першої статті 97 Закону), є обставина, яка виникла внаслідок отриманого захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з проходженням поліцейським служби, крім випадків, зазначених у підпункті 1 цього пункту.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пунктів 1, 3, 5 розділу III Порядку №4 (у відповідній редакції) формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку (далі - фінансові підрозділи) у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів (далі - останнім місцем проходження служби). У разі коли такий орган (заклад, установу) ліквідовано, заява подається до органу (закладу, установи) за місцем зберігання особової справи.

Для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); 3) довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати); 4) копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; 5) копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; 6) копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; 7) копію посвідчення інваліда війни (за наявності); 8) копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; 9) копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті). Копії документів завіряються підписом власноруч, та перевіряються особою, що приймає документи.

Висновки щодо правозастосування

У цій справі предметом спору є правомірність висновку ГУ НП в Полтавській області від 19.09.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За висновком Верховного Суду щодо правозастосування у даній категорії адміністративних справ, викладеним у постановах, наприклад, від 20.02.2019 у справі №812/484/18 (реєстраційний номер в ЄДРСР 80036394), від 15.04.2019 у справі №823/1798/18 (реєстраційний номер в ЄДРСР 81180206): право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у поліцейського за одночасної наявності трьох умов, а саме:

1. причиною інвалідності є захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції;

2. інвалідність визначена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3. причина звільнення особи з поліції зумовлена захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач був звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) Закону №580-VIII. Зв`язок захворювання позивача та встановлення йому інвалідності з проходженням служби в поліції підтверджується свідоцтвом про хворобу №108/С від 17.04.2020 та довідками до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №702775 та серії АГ №0023169 від 03.06.2020.

Судом у справі №440/5196/20 встановлено, що причиною інвалідності ОСОБА_1 є захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції; інвалідність визначена до моменту звільнення з поліції та причина звільнення з поліції зумовлена захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції.

Суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що у справі №440/5196/20 суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 4 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію".

Рішення у справі №440/5196/20 набрало законної сили 02.06.2021.

Суд зауважує, що відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності права на отримання одноразової грошової допомоги в межах справи №440/5196/20 не підлягає доказуванню та не може ставитися під сумнів відповідачем.

Щодо посилання відповідача як на підставу для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги - відсутність в матеріалах розслідування, отриманих з архівного фонду, документації, яка б підтверджувала, що 26.02.2006 тест на алкоголь ОСОБА_1 становив 00%, суд зазначає таке.

По-перше, зазначене твердження не було покладено в основу спірного висновку від 13.09.2021.

По-друге, 26.03.2019 заступником голови ліквідаційної комісії Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області Л.О. Горяєвим затверджено Висновок службової перевірки по факту отримання ОСОБА_1 травми під час виконання службових обов`язків /а.с. 92-95/, зі змісту якого судом виявлено, що комісія, крім іншого, встановила "перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння: 26.02.2006 тест на алкоголь становив 00%".

По-третє, 28.03.2019 заступником голови ліквідаційної комісії Зіньківського рВ УМВС України в Полтавській області Л.О. Горяєвим затверджено Акт №1 про нещасний випадок капітана ОСОБА_1 (форми Н-1*) /а.с. 100-104/, зі змісту якого судом виявлено, що комісія, крім іншого, встановила "перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння: 26.02.2006 тест на алкоголь становив 00%".

Підстави ставити під сумнів достовірність даних у перелічених вище документах у суду відсутні, а відповідачем не наведені.

Факт перебування чи неперебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп"яніння в даному випадку встановлюється актом форми Н-1*. Жодним нормативним актом не передбачено необхідності підтвердження факту відсутності стану сп"яніння потерпілого додатковими документами. Іншими словами: закон не вимагає від потерпілого доказування негативного факту: факту того, що він не перебував у стані сп"яніння. Навпаки: закон вимагає від державного органу довести той факт, що потерпілий у стані сп"яніння перебував. Такі докази відповідачем не надані й про їх існування відповідач суд не повідомив.

При первинному розгляді документів позивача, відповідачем не ставилася під сумнів достовірність даних, викладених у акті форми Н-1*, та не вимагалося їх документальне підтвердження матеріалами розслідування, отриманими з архівного фонду документації.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у висновку від 13.09.2021 підставою для відмови слугував пункт 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII, водночас про непідтвердження відомостей, зазначених у пункті 10 Акту Н-1* відповідачем нічого не зазначено.

Тому суд резюмує, що твердження відповідача про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги є безпідставними.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 подав до ГУ НП в Полтавській області заяву (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності від 24.07.2020, до якої додав копії свідоцтва про хворобу №108/С, акта форми Н-5, акта форми Н-1, висновку, довідки ПАТ НАСК "Оранта", паспорта, ідентифікаційного номера, реквізити банку.

Зауважень до поданих позивачем документів ні під час первісного розгляду заяви ОСОБА_1 17.08.2020, ні під час повторного розгляду такої заяви 13.09.2021 (крім відсутності документів, спростовуючих перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння: 26.02.2006 тест на алкоголь становив 00%, необхідність подання яких спростована судом вище) на виконання рішення суду у справі №440/5196/20 відповідач не мав.

Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 6 розділу III, у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2). У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій /підпункт 2 пункту 2 розділу ІV Порядку № 4/.

Відповідно до пункту 3 розділу ІV Порядку № 4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1 від 27.04.2020 та висновком про призначення одноразової грошової допомоги від 13.09.2021 ОСОБА_1 повторно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставою такого рішення про відмову вказано пункт 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII, а саме те, що ОСОБА_1 отримав інвалідність не після звільнення зі служби в поліції, а під час проходження служби /а.с.74/.

Проаналізувавши наведену підставу для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, суд встановив наступне.

Пунктом 5 розділу І Порядку №4 визначено, що ОГД не призначається і не виплачується в усіх випадках, зазначених у статті 101 Закону.

Так, згідно зі статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний Висновок від 13.09.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не містить посилання на жодну із встановлених статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" підстав для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Крім того, як вже зазначалося вище, судовим рішенням у справі №440/5196/20 встановлено право позивача на одноразову грошову допомогу.

Резюмуючи, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені законодавством України.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі 826/4418/14).

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Права та інтереси позивача були порушені саме шляхом прийняття висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому їх захист можливий шляхом визнання протиправним та скасування такого висновку.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у зв`язку зі встановленням групи інвалідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач вдруге звертається до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, а відповідач вдруге відмовляє йому у призначені одноразової грошової допомоги з аналогічних підстав.

Оскільки процес надання позивачу відмов про призначення одноразової грошової допомоги може тривати безкінечно, то в даному випадку суд, обираючи належний та допустимий спосіб захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області затвердити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського, враховуючи приписи Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 та висновки суду в цій справі.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення на користь позивача компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 5000,00 грн, позивач посилався на те, що протиправні дії щодо відмови відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги завдали йому моральних страждань.

Доказів на підтвердження існування моральних страждань, причинного зв`язку їх виникнення та визначеного позивачем розміру моральної шкоди суду не надано.

Враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між діями відповідача і отриманням моральної шкоди, суд доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову у частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 5000,00 грн.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а та від 21 лютого 2020 року у справі №628/3028/16-а.

З огляду на викладене позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписами вказаної норми покладення таких зобов`язань на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.

Суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.

Таким чином, у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно зі частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем у прохальній частині позову заявлено клопотання щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою у розмірі 8000 грн (з урахуванням розрахунку судових витрат, доданого до відповіді на відзив).

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги №264 від 07.09.2020, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням "Аргос" /а.с. 50-51/, квитанцію від 18.10.2021 про сплату 5000 грн адвокатських послуг /а.с. 52, зворотній бік/, копію квитанції від 07.04.2022 про сплату 3000 грн адвокатських послуг /а.с. 122/, акт прийому-передачі послуг за договором про надання адвокатських послуг №264 від 07.04.2022 /а.с. 120/, детальний розрахунок витрат /а.с. 119/.

Відповідно до статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною першою статті 57 Кодексу адміністративного судочинства України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Частиною першою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права.

Позивачем надано детальний опис виконаних робіт, а саме: складання позовної заяви про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії (5000 грн) та складання відповіді на відзив на позовну заяву (3000 грн).

Суд враховує, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15ц.

Отже, дослідивши акт приймання-передачі послуг за договором, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, враховуючи задоволення позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, через те, що є особою з інвалідністю ІІ групи, то підстав для розподілу судового збору немає.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області ( вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36000, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування висновку, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Національної поліції у Полтавській області від 13.09.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області затвердити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського, на підставі Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 та з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні клопотання про встановлення судового контролю відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Полтавській області витрати на правничу допомогу у загальній сумі 8000 грн (вісім тисяч гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий суддя І.С. Шевяков