Справа № 675/1739/21
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/1739/21

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

20 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Желіховської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про скасування постанови про накладення дисциплінарного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним, тобто таким, що прийнятий з грубим порушенням законодавства та прав позивача, акту індивідуальної дії (постанови про притягнення до дисциплінарної відповідальності) від 05 жовтня 2021 року;

- зобов`язати відповідача ліквідувати наслідки виникнення постанови від 05.10.2021.

- зобов`язати відповідача діяти в межах та у спосіб, що прямо передбачені ч.5 статті 135 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним порушення Державною установою "Замкова виправна колонія (№ 58)" права ОСОБА_1 на правову допомогу при вирішенні питання притягнення до відповідальності, згідно з Постановою про накладення дисциплінарного стягнення від 05.10.2021; в решті вимог позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, а також вказує на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представниця відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2021 близько 11 год у камері №18 ОСОБА_1 заподіяв собі численні порізи на передпліччі лівої руки. Як зазначає позивач, причиною цього стало те, що старший лейтенант ОСОБА_2 допустив щодо нього образливий вислів, а саме: "Повертайся задом", який на його думку містив сексуальний натяк, враховуючи інтонацію сказаного та сміх з цього приводу.

Відповідно до Висновку за матеріалами службової перевірки за фактом умисного заподіяння членоушкодження засудженим ОСОБА_1 від 28.09.2021 встановлено, що 27.09.2021 о 12 годині 50 хвилин під час обходу камер другого поверху сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки прапорщиком внутрішньої служби Власюком В. в камері №18 був виявлений засуджений ОСОБА_1 , який вчинив акт членоушкодження у вигляді порізів лівого передпліччя, якому було надано медичну допомогу. Це пошкодження ОСОБА_1 вчинив умисно і свідомо, оскільки під час виводу засудженого з камери на телефонні переговори йому не сподобалось ставлення до нього старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_2 . Причин, які перешкоджали виконанню законних вимог представників адміністрації колонії та подальшого перебування засудженого в установі, не виявлено. Ніхто із засуджених та представників адміністрації колонії в конфліктних ситуаціях із ним не перебуває та не перебував раніше, боргових зобов`язань серед засуджених не має. Засуджений свідомо заподіяв членоушкодження, дав пояснення та визнав свою вину.

Згідно з інформацією з Витягу з протоколу №63 засідання дисциплінарної комісії з розгляду питань щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності засуджених Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" від 05 жовтня 2021 року вирішено: "засудженому ОСОБА_1 за вчинене правопорушення оголосити "Сувору догану" - одноголосно".

Згідно з Постановою про накладення дисциплінарного стягнення від 05.10.2021, засуджений ОСОБА_1 допустив порушення режиму відбування покарання, яке полягає в тому, що 27.09.2021 о 12 год. 50 хв. молодшим інспектором під час обходу було виявлено, що засуджений вчинив акт членоушкодження у вигляді порізів лівого передпліччя, розглянувши письмове пояснення ОСОБА_1 , керуючись ст.132 КВК України, засудженому ОСОБА_1 за порушення режиму відбування покарання оголосити "Сувору догану". Постанова оголошена ОСОБА_1 05.10.2021, про що свідчить його підпис.

Вважаючи протиправними дії відповідача та вказану постанову, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач частково довів позовні вимоги, а саме в частині порушення права на правову допомогу під час притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення проступку. При цьому, порушення цього права з урахуванням встановлених обставин не є безумовною підставою для скасування Постанови про накладення дисциплінарного стягнення від 05.10.2021, тому позов задовольняється частково, що підтверджено доказами, які перевірено судом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон № 2713-IV) установи виконання покарань та слідчі ізолятори утворюються і ліквідуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, та виконують функції, передбачені законом та іншими нормативно-правовими актами. Законодавством визначаються особливості відвідування цих установ і слідчих ізоляторів та спеціальні вимоги режиму доступу на їх територію.

Частинами 1-2 ст.7 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) визначено, що Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з ч.1 ст. 8 КВК засуджені мають право, зокрема, на отримання інформації про свої права і обов`язки, порядок та умови виконання та відбування призначеного судом покарання. Адміністрація установи чи органу, який виконує покарання, зобов`язана надати засудженим зазначену інформацію, а також ознайомлювати їх із змінами порядку і умов відбування покарань; на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню. Заходи впливу можуть застосовуватися до засуджених виключно на підставі закону; засуджені не можуть бути піддані медичним або іншим подібним дослідженням незалежно від їх згоди.

Відповідно до ч.2 ст.8 КВК України, засудженому гарантується право на правову допомогу, конфіденційні юридичні консультації (побачення) із захисником (захисниками) у кримінальному провадженні, адвокатом (адвокатами), законним представником (законними представниками), який (які) представляє (представляють) особу під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, адміністративних, цивільних, господарських справ у суді, юристом (юристами), фахівцем (фахівцями) у галузі права, який (які) представляє (представляють) особу в Європейському суді з прав людини, а також, якщо засуджений є неповнолітнім, - із своїм (своїми) законним представником (законними представниками).

Водночас, ч.ч. 1,2 ст.9 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Згідно з п.4 розд. II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань", затверджених наказом Міністкерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 (далі - Правила № 2823/5), засудженим забороняється, зокрема, умисно завдавати шкоду державному, комунальному майну, майну інших юридичних чи фізичних осіб, у тому числі майну інших засуджених, створювати загрозу заподіяння шкоди такому майну.

Частиною 1 ст.121-1 КВК України визначено, що дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Статтею 135 КВК України визначено, що питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки.

На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії. Начальник установи виконання покарань має право поміщати засудженого в дисциплінарний ізолятор строком до однієї доби до прийняття рішення про застосування стягнення у разі порушення режиму відбування покарання, що полягало у перебуванні у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, участі в конфліктній ситуації, бійці, масових заворушеннях або інших діях, що створюють серйозну загрозу підтримці порядку в установі. Поміщення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за рішенням суду. У разі прийняття на засіданні дисциплінарної комісії рішення про поміщення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) адміністрація установи виконання покарань протягом двадцяти чотирьох годин направляє до суду відповідне клопотання (подання) разом із рішенням комісії.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду. Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

Колегія суддів наголошує, що, з врахуванням наведеного вище, рішення адміністрації колонії про накладення дисциплінарного стягнення на особу, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, буде законним лише у випадку, коли адміністрацією повністю дотримано процедури проведення перевірки певного факту, встановлено всі обставини та зібрано у встановленому законом порядку всі необхідні докази та забезпечено реалізацією зазначеною особою всіх наданих їй законом прав і гарантій.

Відповідно до Висновку за матеріалами службової перевірки по факту умисного заподіяння членоушкодження засудженим ОСОБА_1 від 28.09.2021 встановлено, що 27.09.2021 о 12 годині 50 хвилин під час обходу камер другого поверху сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі, у камері №18 було виявлено засудженого ОСОБА_1 , який вчинив акт членоушкодження у вигляді порізів лівого передпліччя, якому було надано медичну допомогу.

Це пошкодження ОСОБА_1 вчинив умисно і свідомо, оскільки під час виводу засудженого з камери на телефонні переговори йому не сподобалось ставлення старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_2 до нього.

З довідки від 29.09.2020 про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи, встановлено, що протягом 2015-2021 років відбування покарання у вигляді позбавлення волі на ОСОБА_1 було накладено 37 стягнень. Дані обставини були враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови.

При цьому, факт самостійного нанесення собі членоушкоджень не заперечується позивачем, що в свою чергу свідчить про визнання ним вчинення порушення встановленого порядку відбування покарання, за яке відповідно до ст. 132 КВК України передбачена дисциплінарна відповідальність.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем при застосуванні до позивача такого заходу стягнення, як сувора догана, було враховано причини, обставини та мотиви вчинення вищезазначеного порушення, поведінку засудженого ОСОБА_1 до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також враховано тяжкість і характер проступку засудженого.

Доводи апелянта про те, що нанесення собі членоушкоджень вчинялось у стані крайньої необхідності суд вважає необґрунтованими. Оскільки вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає наявність небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Однак, позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність небезпеки його життю внаслідок образливого, на його думку, звернення до нього посадової особи відповідача.

Водночас, відповідно до положень ч.2 ст.8 КВК України та п.5 розд. II Правил № 2823/5 засудженому гарантується право на правову допомогу, конфіденційні юридичні консультації (побачення) з особами, які надають правову допомогу.

Отже, позивач має право на правову допомогу, в тому числі під час вирішення питання притягнення його до відповідальності за порушення Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. У зв`язку з бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 було відмовлено у наданні правової допомоги через відсутність супровідного листа установи виконання покарань.

Дослідивши та проаналізувавши наведені вище обставини та письмові докази, колегія суддів вважає, що відповідач всупереч вимогам ч. 5 ст. 135 КВК України не забезпечив в межах своїх повноважень можливість ОСОБА_1 користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права в процесі перевірки та розгляду питань щодо застосування до нього оскарженого дисциплінарного стягнення.

При цьому, колегія суддів вважає, що в даному випадку відповідач діяв без належної оперативності, оскільки, зважаючи на стислі строки розгляду накладення стягнень на засуджених, які визначені ст. 134 КВК України (не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення), надсилання кореспонденції до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області лише засобами поштового зв`язку є невиправданим, так як високою є ймовірність несвоєчасного отримання Регіональним центром відповідних заяв та/або надання ним відповідей на ці заяви чи вчинення інших дій, передбачених законодавством.

Також колегія суддів вважає необхідним наголосити, що однією з основних гарантій засуджених в процесі вирішення питання щодо застосування до них дисциплінарних стягнень є отримання ними допомоги адвоката або фахівця в галузі права. При цьому, положеннями ч.5 ст. 135 КВК України в імперативній формі встановлено обов`язок адміністрації установи виконання покарання надати засудженому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги, якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до такої допомоги. Особливо актуальним дана обставина є з врахуванням того, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, застосовуються певні правові обмеження, що саме по собі є тягарем для особи.

В цьому контексті колегія суддів враховує роз`яснення, надане в п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009, відповідно до якого положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини цього Рішення зазначено, що «закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис «кожен є вільним у виборі захисника своїх прав» (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин».

Гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня.

Крім того, гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року тощо.

Враховуючи наведене вище, зокрема те, що відповідач не забезпечив належним чином гарантоване Конституцією України і КВК України право позивача на отримання правової допомоги в процесі вирішення питання про накладення на нього спірного дисциплінарного стягнення, колегія суддів вважає, що дана обставина є грубим порушенням прав позивача у спірних правовідносинах, а тому сама по собі є достатньою підставою для визнання протиправною та скасування оскарженої постанови ДУ "Замкова виправна колонія (№ 58)".

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана Постанова про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 05.10.2021 у вигляді суворої догани приянята з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів вважає, що позовна вимога про зобов`язання відповідача діяти в межах та у спосіб, що прямо передбачені ч.5 статті 135 Кримінально-виконавчого кодексу України, задоволенню не підлягає, тоскільки така вимога спрямована на регулювання майбутніх правовідносин.

Проте, правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів. Право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Відтак, неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії чи утриматись від їх вчинення, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування Постанови про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 05.10.2021.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№ 58)" про скасування постанови про накладення дисциплінарного стягнення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення від 05.10.2021 у вигляді суворої догани.

В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача діяти в межах та у спосіб, що прямо передбачені частиною п`ятою статті 135 Кримінально-виконавчого кодексу України, відмовити.

В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 квітня 2022 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.