Справа № 160/21468/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/21468/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року

у справі №160/21468/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

про визнання дій щодо не виплати компенсації за затримку розрахунку при звільнені протиправними, зобов`язання стягнути компенсацію за затримку розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в якому просила:

- визнати дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області України по не виплаті ОСОБА_1 компенсації за затримку розрахунку при звільненні протиправними;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, у розмірі денного грошового забезпечення, починаючи з 30 червня 2021 року по день фактичного розрахунку, а саме: 27 жовтня 2021 року в розмірі середньоденного грошового забезпечення за кожен день затримки розрахунку, а саме в сумі 98 770 (дев`яносто вісім тисяч сімсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 р. у справі № 160/21468/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій щодо не виплати компенсації за затримку розрахунку при звільнені протиправними, зобов`язання стягнути компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - задоволено частково.

Визнано дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області України по не виплаті ОСОБА_1 компенсації за затримку розрахунку при звільненні протиправними.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на мою користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, у розмірі мого денного грошового забезпечення, починаючи з 30 червня 2021 року по день фактичного розрахунку, а саме: 27 жовтня 2021 року в розмірі мого середньоденного грошового забезпечений за кожен день затримки розрахунку, а саме в сумі 39 014 гривень 15 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 р. у справі № 160/21468/21, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що положення трудового законодавства, у тому числі статей 116-117 Кодексу законів про працю України, не розповсюджуються на правовідносини, які виникли з приводу проходження та звільнення з військової служби. Враховуючи те, що грошова компенсація за невикористану відпустку присуджені позивачці судовими рішеннями, зобов`язання роботодавця виплатити грошову компенсацію, змінюється на зобов`язання виконати судове рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , проходила службу на посаді старшого інспектора сектору ювенальної превенції відділу превенції Дніпровського районного управління поліції.

Відповідно до наказу № 235 о/с від 29 червня 2021 року Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області позивачку звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 30 червня 2021 р.

Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні складає 13 років 09 місяців 14 днів.

При звільненні позивачці не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 13-ть повних календарних років служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі № 160/13210/21 визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області України щодо не виплати позивачці одноразової грошової допомоги при звільненні за 13 (тринадцять) календарних років служби. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області виплатити мені одноразову грошову допомогу при звільненні за 13 (тринадцять) календарних років служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до довідки № 1333 від 26 серпня 2021 року Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 39 656,57грн. в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (13 років), проте не виплачена у зв`язку з відсутністю асигнувань.

Також встановлено, що не проведений остаточний розрахунок, а саме не виплачено одноразову грошову допомогу при звільнення за 13 (тринадцять) календарних років служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Тобто, відсутня одна з обов`язкових підстав (фактичний розрахунок з позивачем) для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. А отже, наведені позовні вимоги передчасними, а тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки з розрахунком при звільненні.

Одноразова грошова допомога Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області виплачена 27 жовтня 2021 року в розмірі 39 061,72грн.

Позивачка вважає, що відповідач не здійснив виплату всіх сум, які належать до виплати їй під час звільнення, а тому відповідно до ст. 117 КЗпП України до виплати підлягає сума середнього заробітку за весь час затримки, відтак, звернулася до суду.

Дослідивши обставини по справі колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Так, відповідно до частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В силу вимог статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з положеннями частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд у постановах від 31 березня 2020 року по справі № 808/2122/18, від 31 січня 2020 року по справі № 823/1477/16, від 29 січня 2020 року по справі № №440/4332/18.

Скаржник наполягає на тому, що нормами трудового законодавства не регулюються правовідносини з приводу проходження та звільнення з військової служби.

Колегія суддів вважає такий довід неспроможним, оскільки згідно Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 р. №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 03 серпня 2021 р. у справі №580/278/19 (К/9901/8019/20).

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо не поширення на військовослужбовців, положень ст.ст. 116, 117 КЗпП України є безпідставними.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, де ВП зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Відповідно до матеріалів справи, період затримки розрахунку при звільненні позивачки розраховується з 30.06.2021 по 27.10.2021та складає 119 календарних днів.

З наявної в матеріалах довідки про дохід позивачки, вбачається що сума компенсації за затримку при розрахунку дорівнює: 13 564,02 грн. (грошове забезпечення за травень 2021 року) + 21 291,97 грн. (грошове забезпечення за червень 2021 року) : 42 (робочі дні в травні (20)+ в червні (22) = 830,00 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 119 (затримки розрахунку при звільненні з 30.06.2021р. по 27.10.2021р) = 98,770,00 грн.

З метою врахування правової позиції Верховного Суду у справі №480/3105/19 щодо застосування принципу пропорційності при визначені суми компенсації відносно розміру виплачених частково сум при звільненні та тих, які належали до виплати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачці виплат, може вважатися виплата у розмірі 39 014,15грн., яка співмірна сумі не виплаченій ОСОБА_1 при звільненні.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу належних сум до виплати на день звільнення, який вирішувався судом, виконання судового рішення, за яким відповідачем нараховане та сплачено на користь позивачки компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 39 014,15грн.; розмір недоплаченої суми при звільненні; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який пов`язаний саме із вирішенням спірних відносин у судовому порядку.

З наведених підстав суд приходить до висновку, що пропорційним та справедливим розміром відшкодування позивачці є розмір, визначений судом першої інстанції.

Стосовно посилання скаржника на те, що стаття 117 КЗпП не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, а також на те, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розумінні частини першої статті 117 КЗпП є безпідставним, судова колегія зазначає, що такі доводи розглянуті судом першої інстанції та обґрунтовано відхилені із посиланням на правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, а скаржником не приведено будь-яких правових обґрунтувань у спростування таких висновків.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 р. у справі № 160/21468/21 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 р. у справі № 160/21468/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко