Справа № 420/3070/22
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3070/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови від 30.12.2021р. №330092.

Ухвалою суду від 15.02.2022р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано у Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки належним чином засвідчену копію постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно господарського штрафу від 30.12.2021р. №330092 та документів на підставі яких їх прийнято, матеріали зобов`язано надати до Одеського окружного адміністративного суду у строк до 11.03.2022р.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовної заяви позивач у позовній заяві зазначив, що не погоджується із прийняттям постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно господарського штрафу від 30.12.2021р. №330092. Позивач вказав, що 02.11.2021р. посадовою особою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Херсонської області була проведена перевірка щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт транспортним засобом марки DAF з номерним знаком НОМЕР_1 під час здійснення перевезень тютюнових виробів міжміським напрямом. Згідно товарно транспортних накладних №2/1121/09, №3/1121/09, №4/1121/09 від 02.11.2021р. перевезення здійснювалось з пункту навантаження Нерубайська с/р до пунктів розвантаження у м.Миколаїв, м.Нова Каховка, м.Херсон. Позивач вказав, що за результатами вказаної перевірки на ім`я водія ОСОБА_1 був складений акт №311818, яким виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» -перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів згідно ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» , а саме неоформлені щоденні листки реєстрації режимів праці та відпочинку у кількості передбаченому законодавством, у зв`язку з чим, прийнято оскаржену постанову. Позивач вказав, що не погоджується із прийняттям вказаної постанови, зазначивши, що на вимогу позивача перевіряючим не було надано індивідуальну печатку згідно постанови №1567. Поряд з цим, позивач вказав, що ним надається до суду копія оформленого щоденного листка реєстрації режимів праці та відпочинку на 02 листопада 2021 року, який був у наявності ОСОБА_1 в момент проведення перевірки та, що ненадання згаданого листка реєстрації обґрунтовано відмовою надати індивідуальну печатку для підтвердження повноважень посадової особи Укртрансбезпеки та проставлення цієї печатки на реєстраційному листку. Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 не був повідомлений щодо розгляду справи, а автоперевізником по вказаному маршруту є ТОВ «ЖЕФКО Україна», позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи, однак відзив на позовну заяву до суду не надходили. Витребувані документи до суду від Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки не надходили.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

02.11.2021р. посадовою особою Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Херсонської області була проведена перевірка щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт транспортним засобом марки DAF з номерним знаком НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ) під час здійснення перевезень тютюнових виробів міжміським напрямом, перевізником якого, згідно товарно транспортних накладних №2/1121/09, №3/1121/09, №4/1121/09 від 02.11.2021р., є ТОВ «ЖЕФКО Україна», за результатами якої складено акт перевірки №311818.

Під час перевірки встановлено порушення абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів згідно ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» , а саме неоформлені щоденні листки реєстрації режимів праці та відпочинку у кількості передбаченому законодавством.

На підставі висновків акту перевірки №311818 від 02.11.2021р., Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.12.2021р. №330092, яким з ФОП ОСОБА_1 стягнуто адміністративно - господарський штраф у розмірі 17 000,00грн.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України Про автомобільний транспорт від 5 квітня 2001 року № 2344-III, відповідно до ст.6 якого державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567, п.3 якого передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до абз 1 ч.1 ст.60 Законом України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про автомобільний транспорт, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 33 вищевказаного закону визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів встановлена саме для перевізників, які здійснюють вантажні перевезення, а не водіїв.

Згідно товарно транспортних накладних №2/1121/09, №3/1121/09, №4/1121/09 від 02.11.2021р. та акту перевірку№311818 від 02.11.2021р., перевізником товару є ТОВ «ЖЕФКО Україна».

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.12.2021р. №330092 прийнято відносно водія, а не перевізника у розумінні Закону України Про автомобільний транспорт.

Поряд з цим, позивачем додано до позовної заяви щоденний лист реєстрації режимів праці та відпочинку станом на 02.11.2021р.

Крім того, суд враховує при прийнятті рішення, що відповідачем недотримано вимоги Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 р. №1567 (далі - Порядок № 1567) в частині належного сповіщення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, пунктом 25 Порядку № 1567 встановлено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

При цьому, відповідно до пункту 27 Порядку № 1567, у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Заперечуючи правомірність оскаржуваної постанови, позивач посилався на неналежне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості взяти участь у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні повідомлення -запрошення відповідача на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Докази направлення та/або отримання адресатом вказаних повідомлень в матеріалах справи відсутні.

Позбавлення заінтересованої особи можливості взяти участь у розгляді справи, яка стосується її безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду справи, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.

При вирішенні спору суд також враховує, що у п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно господарського штрафу від 30.12.2021р. №330092 прийнята відносно неналежної особи та з порушенням порядку її прийняття та відповідно є протиправною і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00грн.

В підтвердження понесених витрат позивачем додано до позовної заяви ордер на надання правничої допомоги від 07.02.2022р.

Згідно із п.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ч.3-5 ст.143 КАС України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В свою чергу, у постанові від 24.01.2019р. у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. по справі № 826/841/17.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі №810/2760/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене та те, що позивачем не надано до суду документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно господарського штрафу №330092 від 30.12.2021р.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (код , вул. Успенська 4, м.Одеса) на користь фізичної особи-підприємця фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра