Справа № 260/52/22
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2022 року м. Ужгород№ 260/52/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дору Ю.Ю., за участю

секретаря судового засідання Кустрьо В.М.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача Роман М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Закарпатської обласної прокуратури (далі - відповідач), яким просить суд: «прийняти до розгляду дану позовну заяву та відкрити провадження в адміністративній справі за цим позовом; визнати протиправною та скасувати відмову Закарпатської обласної прокуратури від 13.12.2021 за № 21-219 вих-21 у виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні; стягнути із Закарпатської обласної прокуратури (, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, який полягає у невиплаті вихідної допомоги при звільненні з органів прокуратури Закарпатської області, за період із 20.08.2020 по 31.08.2020 із розрахунку суми середньоденного заробітку в розмірі 1254.93 грн. за кожен робочий день (7), а всього 8784,51 грн.. із 01.09.2020 по 29.11.2021 із розрахунку суми середньоденного заробітку в розмірі 8282.53 грн. за кожен робочий день (314/ а всього 2600714.42 грн.. із 30.11.2021 по дату ухвалення судового рішення із розрахунку суми середньоденного заробітку в розмірі 8282,53 грн. за кожен робочий день, з відрахуванням при виплаті встановлених податків і зборів; на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року прошу звільнити мене від сплати судового збору.».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Наказом виконувача обов`язків прокурора Закарпатської області Дем`янчука І.І. від 17.08.2020 №350 к, його із 19.08.2020 звільнено з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області із посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», тобто у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Зазначив, що 29.11.2021 на його картковий рахунок відкритий в AT «Альфа-банк» надійшли грошові кошти в сумі 18689,09 грн., призначення платежу «заробітна плата», у зв`язку з чим, 30.11.2021 позивач звернувся до керівника Закарпатської обласної прокуратури із зверненням від 29.11.2021 про виплату середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, тобто за період із 20.08.2020 по 29.11.2021, що складає 321 робочий день, з врахуванням суми середньоденного заробітку встановленого судами першої та апеляційної інстанцій у справі №260/659/21/2021 та коефіцієнту підвищення посадового окладу прокурора відділу. Зазначає, що у відповідь на лист, відповідачем відмовлено у виплаті середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, оскільки, як зазначив Відповідач, інших рішень суду у даній справі, які б зобов`язували обласну прокуратуру виплатити кошти ОСОБА_1 не має. Позивач вважає відмову Закарпатської обласної прокуратури у виплаті середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні неправомірною, тому звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 р., залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021, у справі № 260/659/21 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність службових осіб Закарпатської обласної прокуратури щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати вихідної допомоги, стягнення на його користь вихідної допомоги в сумі 23216,20 грн. та середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 19.08.2020 по дату ухвалення судового рішення. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 23216,26 грн. Зобов`язано Закарпатську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 23 216,26 грн. У задоволенні інших позовних вимог - відновлено. ОСОБА_1 рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні його позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не оскаржувалась. Натомість ОСОБА_1 у позовні заяві зазначено, що як вбачається з мотивування вищевказаних судових рішень, вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку є передчасними, оскільки період затримки повного розрахунку має обчислюватись із моменту звільнення до моменту фактичної виплати вихідної допомоги при звільненні. Такі підстави для звернення до суду з окремим позовом не відповідають висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.08.2021 справа № 640/9375/20, де зазначено, що суд апеляційної інстанції, дійшовши помилкового висновку про передчасність позовних вимог про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП, цей суд, відповідно, не розраховував суми, яка підлягає стягненню з указаної підстави. За таких обставин, вважає, що позовні вимоги є безпідставними, та фактично спрямовані на перегляд судового рішення, яке позивачем не оскаржувалось, та на даний час набрало законної сили.

Розгляд справи не одноразово відкладався з об`єктивних причин, зокрема через посилення захворюваності на COVID-19 в області та введенням воєнного стану на територіі України.

17 лютого 2022 року позивачем подано до суду відповідь на відзив у якому проти відзиву заперечив, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

28 березня 2022 ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 березня 2022 року постановлено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Наказом виконувача обов`язків прокурора Закарпатської області Дем`янчука І.І. від 17.08.2020 №350 к, позивача із 19.08.2020 року звільнено з посади прокурора відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області із посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», тобто у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.06.2021, у справі № 260/659/21 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність службових осіб Закарпатської обласної прокуратури щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати вихідної допомоги, стягнення на його користь вихідної допомоги в сумі 23216,20 грн. та середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 19.08.2020 по дату ухвалення судового рішення. Визнано протиправною бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 23216,26 грн. Зобов`язано Закарпатську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 23 216,26 грн. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 року, у цій же справі, вказане рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури без задоволення.

09.11.2021 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №67408336 про виконання виконавчого листа №260/659/21/2021 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом від 22.10.2021 про зобов`язання Закарпатської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 23 216,26 грн. із відрахуванням всіх необхідних платежів та зборів.

Після цього, 29.11.2021 на картковий рахунок ОСОБА_1 відкритий в AT «Альфа-банк» надійшли грошові кошти в сумі 18689,09 грн., призначення платежу «заробітна плата».

30.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Закарпатської обласної прокуратури із зверненням від 29.11.2021 року про те, про надання інформації щодо того, чи вказані кошти в сумі 18 689,09 грн. виплачені на виконання рішення суду та виконавчого листа в якості вихідної допомоги при звільненні, та якщо так, то просив виплатити йому середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, тобто за період із 20.08.2020 по 29.11.2021, що складає 321 робочий день, з врахуванням суми мого середньоденного заробітку встановленого судами першої та апеляційної інстанцій у справі №260/659/21/2021 та коефіцієнту підвищення посадового окладу прокурора відділу.

03.01.2022 року, на вказану заяву позивачем отримано відповідь Закарпатської обласної прокуратури від 13.12.2021 року №21-219 вих-21, згідно якої, на виконання виконавчого листа №260/659/21/2021 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом від 22.10.2021, обласною прокуратурою нараховано ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в сумі 23216,26 грн., з яких 18%, тобто 4162,73 грн. утримано прибутковий податок, 1,5%, тобто 346,89 грн. військовий податок, а 18689,09 грн. перераховано на мій картковий рахунок. Також, згідно цього листа позивачу повідомлено, що інших рішень суду у даній справі, які б зобов`язували обласну прокуратуру виплатити мені кошти не має.

Позивач вважає, що оскільки виплату вихідної допомоги відповідачем у день його звільнення не проведено, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст.117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці прокурорів, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин норм ст.ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів прокуратури.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст..117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п.71 постанови від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказані висновку суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.06.2021 року у справі №420/4887/20 та від 04.11.2021 року у справі №200/10368/20-а.

Як видно з матеріалів справи, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу вихідну допомогу у день звільнення 20.08.2020 року, проте виконав свій обов`язок лише 29.11.2021 року. Тому, відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Щодо розрахунку суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні суд враховує наступне.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).

Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки позивача звільнено зі служби з органів прокуратури з 20.08.2020 року, а виплата спірної вихідної допомоги здійснена лише 29.11.2021 року, строк затримки розрахунку складає 320 робочих днів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі №260/659/21, та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 у цій же справі, які набули законної сили, встановлено обставини щодо розміру сум ОСОБА_1 середньоденного заробітку із якого обраховано розмір вихідної допомоги в сумі 23 216,26 грн.

Дану суму вихідної допомоги суди першої та апеляційної інстанцій встановили виходячи із розміру мого середньоденного, на той час, заробітку, який складав 1254,93 грн.

Зокрема судами встановлено, що згідно розрахункового листа за 2020 рік у січні 2020 року ОСОБА_1 нараховано 23535,58 грн. (21 робочий день), у лютому 2020 року нараховано 22896,94 грн. (16 робочих днів), тобто середньоденний заробіток складав 1254,93 грн. (23535,58+22896,94=46432,52)/(21+16=37). Середньомісячне число робочих днів - 18,5 (21+16=37/2) середня планова кількість робочих днів за січень-лютий 2020 року. Таким чином, розмір моєї середньої заробітної плати складав 23216,26 грн. (1254,93x18,5).

Розрахунок здійснений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, розрахункового листа за 2020 рік, табельний номер 186, наданого Закарпатською об ласною прокуратурою, а також даних Мінекономіки про кількість робочих днів у 2020- 2021 роках.

З огляду на викладене, розмір середньоденного на той час заробітку в сумі 1254,93 грн., із якого проводиться розрахунок стягнення середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, не потребує додаткового встановлення, оскільки ці обставини вже встановлені вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, які набули законної сили, відповідно до статті 78 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18 сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Суд враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі.

Так, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 23216,26 грн (виплачена із затримкою сума вихідної допомоги) / 402832,53 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 5,7 %.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 5,7% становить: 1254,93 грн (середньоденний заробіток позивача) х 5,7 % х 320 (кількість днів затримки розрахунку) = 22 889,92 грн.

Таким чином, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.08.2020 року по 29.11.2021 року (включно) має бути виплачений позивачу у розмірі 22 889,92 грн. (з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком). Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Щодо доводу позивача про застосування коефіцієнту підвищення заробітньої плати до розрахунку суми середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні, суд вказує наступне.

З 12.12.2020 року набрали чинності зміни, внесені до Порядку № 100 постановою КМ України № 1213 від 09.12.2020. Вказаною постановою Уряду пункт 10 розділу IV Порядку виключено.

Відтак, здійснення розрахунку суми за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні з коефіцієнтом підвищення заробітної плати є безпідставним.

Крім того, необгрунтованим є застосування позивачем до спірних правовідносин у розрахунку вимоги положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-УІІ (далі Закон № 1697-VII) визначає правові засади, організації і діяльності прокуратури

України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно із положеннями ч. 9 ст. 81 Закону № 1697-VII, якою передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За приписами ст. 89 Закону України "Про прокуратуру" функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України. Згідно зі ст. 90 вказаного Закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" норми і положення, ^окрема, ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Законами України про Державний бюджет України на 2015 рік та подальші періоди видатки на реалізацію положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачались, з часу набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" розміри окладів працівників органів прокуратури регулювалися постановами Кабінету Міністрів України та Законами України про Державний бюджет України

Відтак, у заявлений позивачем спірний період оплата праці прокурорсько- слідчих працівників органів прокуратури здійснювалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів Прокуратури» із урахуванням відповідних змін, внесених постановою КМУ від 09.12.2015 № 1013.

Крім того, Законом України № 113-ІХ від 19.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", який набрав чинності 25.05.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури та внесені зміни до Закону України "Про прокуратуру" 1697-VII від 14.10.2014, зокрема, замість системи органів прокуратури, яка складається з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено побудову нової структури: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (ст. 7 Закону № 1697-VII). ст. 15 Закону "Про прокуратуру" визначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах.

Відповідно до п.3 розділу II "При кінцеві та перехідні положення" Закону № 113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозд|лів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Таким чином, до початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних

прокуратур, оплата праці прокурорів здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Такий порядок був викладений саме в постанові Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - Постанова №505).

Норма пункту 3 Розділу II "Прикінцеві та .перехідні положення" Закону №113-ІХ є діючою та не визнана неконституційною.

При цьому, Законом № 113-ІХ не передбачено окремих дій (рішень) щодо утворення Офісу Генерального прокурора чи обласних прокуратур, натомість Законом встановлено процедуру визначення дня початку їх діяльності шляхом публікації відповідного рішення Генеральним прокурором у газеті "Голос України".

Наказом Генерального прокурора від 03.09.2020 № 410 "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласний прокуратур" перейменовано юридичну особу "Прокуратура Закарпатської області" в "Закарпатську обласну прокуратуру" без зміни ідентифікаційного коду| юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних ооіб-підприємців та громадських формувань".

Також, встановлено, що наказ № 410 від 03.09.2020 набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ.

Наказом Генерального прокурора від 08.09І2020 № 414 "Про день початку роботи обласних прокуратур" 11.09.2020 визначено днем початку роботи обласних прокуратур, у тому числі Закарпатської обласної прокуратури.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань прокуратура Закарпатської області перейменована у Закарпатську обласну прокурату.

Відтак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113- ІХ від 19.09.2019, який набрав чинності з 25.09.2019, розпочато процедуру реформування органів прокуратури.

Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Прокурори, які успішно пройшли атестацію та переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, обласну та окружну прокуратури отримують заробітну плату згідно з Постановою № 1155 від 11.12.2019 та ст. 81 Закону № 1697-VII.

Однак, ОСОБА_1 неуспішно пройшов вищезазначену атестацію.

Так, згідно рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 320 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використання комп`ютерної техніки» від 09.04.2020 прокурор відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими і територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що поширює свою діяльність на Закарпатську область, та органів прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 вважається таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Наказом Прокуратури Закарпатської області № 350к від 17.08.2020 ОСОБА_1 звільнено з вищевказаної посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої ст. 51 Закону України Про прокуратуру з 19.08.2020, із зазначенням в якості підстави - рішення кадрової комісії № 2.

Вищезазначені рішення кадрової комісії та наказ прокуратури Закарпатської області Кавкою Ю.І. оскаржено в судовому порядку шляхом подання позовної заяви.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі № 260/2840/20 у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 відмовлено. В касаційному порядку постанова суду апеляційної інстанції не переглядалися.

При цьому виплата заробітної плати згідно з Постановою № 1155 і ст. 81 Закону № 1697-VII пов`язувалася якраз із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до Закону № 113-ІХ).

Виходячи з обставин справи і чинного законодавчого регулювання організації прокуратури України, середній заробіток позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора чи обласної прокуратури, оскільки позивача у вказані органи з об`єктивних причин не переводили. Відтак, прирівнювати посадовий оклад позивача до окладів прокурорів обласної прокуратури (для визначення коефіцієнта підвищення при розрахунку середнього заробітку) за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в цю структуру (без попереднього проходження атестації як умови для переведення) суперечило б меті і вимогам Закону № 113-ІХ.

З набранням чинності Постанови № 1155 не всім прокурорам України воднораз збільшили посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону № 113-ІХ). Цей процес був триваючим, а тому виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно- правових актів (відповідно до Постанови № 505 і Постанови № 1155).

З огляду на вищенаведене та оскільки позивач не пройшов переатестацію, то відповідно на нього не поширювалося положення норм ст. 81 Закону України "Про прокуратуру".

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за таких обставин у цій справі наявні підстави для задоволення позову частково, а саме стягнення з відповідача за ст.117 КЗпП України на користь позивача відшкодування у сумі 22 889,92 грн (за час затримки розрахунку при звільненні).

Крім того, суд враховує, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України.

В підп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як видно зі змісту підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), суд вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судом встановлено, що позивачем для звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 13397,40 грн, про що в матеріалах справи міститься доказ квитанція № від 17.01.2022 р. Оскільки адміністративний позов задоволено частково, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 6698,70 грн. (13397,40/2, де 13397,40 - ставка судового збору сплачена позивача за звернення до суду із цим позовом), оскільки судом не встановлено обставин, передбачених ч. 8 ст. 139 КАС України, щодо зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій позивача. Відповідні судові витрати належить компенсувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Закарпатської обласної прокуратури від 13.12.2021 року за № 21-219 вих-21 у виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні.

Стягнути із Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період із 20.08.2020 року по 29.11.2021 року у розмірі 22 889,92 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень дев`яносто дві копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2а,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ) на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 6698,70 грн. (шість тисяч шістсот дев`яносто вісім гривень сімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 15 квітня 2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Рішення суду у повному обсязі було складено 21 квітня 2022 року.

СуддяЮ.Ю.Дору