Справа № 640/23001/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Беспалова О.О.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 17 березня 2021 року в межах ВП №64835257, винесену державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кривошея Дмитром Станіславовичем.

Позов обґрунтовано тим, що підставою для відкриття відповідачем виконавчого провадження №64835257 був виконавчий лист, виданий на виконання вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2020 року у справі №638/13630. Однак, зазначений лист оформлений з порушенням вимог пункту 4 частини 1 статті 4 та пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», тому мав бути повернутий державним виконавцем у відповідності до пункту 6 частини 4 статті 4 цього Закону. Відкривши виконавче провадження оскаржуваною постановою на підставі виконавчого документа, який не відповідає вимогам закону, відповідач порушив право власності позивача на майно, яке може бути конфісковано в межах виконавчого провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що доводи про неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими, оскільки відсутність у виконавчому листі відомостей про ідентифікаційні дані боржника чи стягувача не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах. Крім того, різне висловлення однієї і тієї ж позиції щодо обставин опису майна, яке підлягає конфіскації, не позбавляє державного виконавця вчиняти виконавчі дії у відповідності з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та наданими повноваженнями.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що згідно п.2 ч.4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. Однак, вказані дії відповідач не здійснив та не звертався до Дзержинського районного cyду м.Харкова щодо приведення його у відповідність до вимог п.1 ч.1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, наявність довідки про відсутність опису майна не передбачена п.1 ч.4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», що не було взято до уваги судом 1-ї інстанції та не враховано, що довідка про те, що опис майна не проводився, і довідка про відсутність опису майна, є різними по суті документами. Різниця полягає в тому, що довідка про те, що опис майна не проводився, визначає відсутність процесуальної дії щодо опису майна позивача, як засудженого, а довідка про відсутність опису майна, на яку посилається суд та відповідач, фіксує лише відсутність процесуального документу - опису майна позивача, але не процесуальної дії.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 05 січня 2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова був виданий виконавчий лист на виконання вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року у справі №638/13630/20 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.ч. 3, 4 статті 358, ч. 5 статті 27 ч. 3 статті 206-2 Кримінального кодексу України, яким присуджено конфіскувати все особисте майно засудженого ОСОБА_1 на користь держави.

Супровідним листом №638/13630/20/10682/21 від 17 лютого 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова, керуючись частиною 3 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», надіслав на адресу Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію вироку від 02 грудня 2020 року, довідку про відсутність опису майна, яке підлягає конфіскації, виконавчий лист по кримінальному провадженню №1-кп/638/1444/20 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч.ч. 3, 4 статті 358, ч. 5 статті 27 ч. 3 статті 206-2 Кримінального кодексу України, для звернення до виконання вироку в частині конфіскації майна на користь держави.

Державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за наслідками розгляду заяви стягувача, на підставі виконавчого листа №638/13630/20, виданого 05 січня 2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова, відкрито виконавче провадження ВП №64835257, про що 17 березня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вважаючи винесену державним виконавцем Кривошеєм Д.С. постанову про відкриття виконавчого провадження № 64835257 неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1, 2 ч.1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідності до п.1 ч.1 статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч.3 цієї статті виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Частиною 4 статті 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

На обґрунтування свої позиції позивач вказує, що в порушення п.4 ч.1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому листі №638/13630/20, виданому 05 січня 2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова не зазначено ідентифікаційний код стягувача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі №638/13630/20, виданому 05 січня 2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова на виконання вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2020 року у справі №638/13630/20 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.ч. 3, 4 статті 358, ч. 5 статті 27 ч. 3 статті 206-2 Кримінального кодексу України, яким присуджено конфіскувати все особисте майно засудженого ОСОБА_1 на користь держави, відсутній ідентифікаційний код стягувача.

Разом з тим, в силу ч.1 та п.3 ч.3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі відомостей про ідентифікаційні дані боржника чи стягувача не є обов`язковою підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання і не позбавляє виконавця можливості скористатися своїм правом та отримати таку інформацію самостійно.

В той же час, ідентифікаційний код стягувача - Дзержинського районного суду м. Харкова - зазначений на бланку суду, який як супровідний лист №638/13630/20/10682/21 від 17 лютого 2021 року з текстом щодо направлення до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для примусового виконання виконавчого листа №638/13630/20, копії вироку та довідки, був надісланий Дзержинським районним судом м. Харкова виконавцю.

Отже, з наведеного можна дійти висновку, що дії виконавця при відкритті виконавчого провадження ВП № березня 2021 року на підставі виконавчого листа №638/13630/20, виданого 05 січня 2021 року Дзержинським районним судом м. Харкова, не суперечили положенням ч.1 статті 4 та п.6 ч.6 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки були спрямовані на виконання рішення суду та вчинені у відповідності до повноважень, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Даний висновок узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16 квітня 2020 року по справі №570/2221/19 та від 14 травня 2020 року по справі №804/8020/16.

Крім того, обґрунтовуючи свою позицію, позивач вказував на порушення відповідачем п.1 ч.4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що до виконавчого документу не було додано копії опису майна або довідки про те, що опис майна не проводився.

Так, п.1 ч.4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився.

Між тим, згідно супровідного листа Дзержинського районного суду м. Харкова №638/13630/20/10682/21 від 17 лютого 2021 року, стягувачем до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлялись: копія вироку від 02 грудня 2020 року, довідка про відсутність опису майна, яке підлягає конфіскації та виконавчий лист по кримінальному провадженню №1-кп/638/1444/20, для звернення до виконання вироку в частині конфіскації майна на користь держави.

Також в матеріалах виконавчого провадження ВП №64835257 наявна довідка Дзержинського районного суду м. Харкова, в якій зазначено, що в матеріалах кримінального провадження 638/13630/20 стосовно ОСОБА_1 , засудженого за ч.ч. 3, 4 статті 358, ч. 5 статті 27 ч. 3 статті 206-2 Кримінального кодексу України, протокол опису майна, яке підлягає конфіскації, відсутній.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що вимоги, визначені п.1 ч.4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачем дотримані, а державним виконавцем зазначені документи прийняті до виконання правомірно, в той час як доводи позивача жодного підтвердження матеріалами справи не знайшли.

На підставі вище зазначеного колегія вважає, що державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, а тому жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження суд не вбачає.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

О.О. Беспалов