Справа № 420/18764/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/18764/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Кравченка К.В.,

- Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року, прийняте у складі суду судді Бутенка А.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 04.06.2021 року № Ф40, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС в Одеській області) в якому просив суд визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки), видану ГУ ДПС в Одеській області 04.06.2021 року на суму 29 123, 27 грн. за № Ф40, а також зупинити дію вимоги про сплату боргу (недоїмки) на суму 29 123, 27 грн. від 04.06.2021 року за № Ф40 до набрання законної сили рішення по цій справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Позивач з 2018 року не здійснює підприємницьку діяльність та не отримує доходу від такої діяльності. При цьому, з 24.06.2019 року Позивач є найманим працівником та єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування сплачує його роботодавець. Однак, Відповідачем здійснено нарахування зобов`язань з єдиного соціального внеску та у зв`язку з наявністю заборгованості, контролюючим органом було сформовано вимогу про сплату боргу № Ф 40 від 04.06.2021 року на суму 29 123,27 грн..

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), видану ГУ ДПС в Одеській області 04.06.2021 року на суму 29 123, 27 грн. за № Ф40; в решті позову - відмовлено; здійснено розподіл судових витрат шляхом стягнення з рахунку бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС в Одеській області звернулося до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з частковим порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та в цій частині постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги сторона зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи Відповідача щодо правомірності нарахування Позивачу боргу з єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) та винесення податкової вимоги від 04.06.2021 року № Ф40 у розмірі 29123,27 грн., оскільки судом не було враховано, що заборгованість зі сплати ЄСВ утворювалася до 2017 року (недоїмка на початок року становила 7008,3 грн.), тобто була самостійно нарахована Позивачем.

Також, скаржник вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» роботодавці та особи, які є фізичними особами-підприємцями, розглядаються як окремі платники ЄСВ. Отже, особи, які провадять господарську діяльність та одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати ЄСВ за себе, якщо вони зареєстровані як особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, оскільки є різними базами оподаткування.

До того ж апелянт зауважує, що з 01.01.2017 року до ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внесено зміни, зокрема, в частині порядку нарахування ЄСВ фізичними особами-підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року. Так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 року таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком. В свою чергу, станом на 04.06.2021 року, за платником ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) рахувалась заборгованість зі сплати ЄСВ, код платежу 71040000 - для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування у сумі 29 123, 27 грн., з яких: 01.01.2017 року - 13 863, 58 грн.; 01.01.2018 року - 21 189, 58 грн.; 01.01.2019 року - 32 311, 24 грн.; 01.01.2020 року - 45 488, 14 грн.; 01.01.2021 року - 52 141, 57 грн. На підставі цих даних контролюючим органом було сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф40 від 04.06.2021, відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.01.2002 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований Виконавчим комітетом Іллічівської (Чорноморської) міської ради Одеської області в якості фізичної особи-підприємця та 02.01.2002 року взято на податковий облік в якості платника єдиного внеску до Чорноморської ДПІ ГУ ДПС в Одеській області.

В подальшому, 04.10.2005 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 1385, яке видане 04.10.2005 року Одеською обласною КДКА на підставі рішення № 30/114 від 30.09.2005 року. Зазначені відомості вбачаються з Єдиного реєстру адвокатів України, за посиланням https://erau.unba.org.ua/profile/35488.

04.06.2021 року ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф40 на суму 29 123, 27 грн. зі сплати заборгованості з ЄСВ, яка утворилася станом на 31.05.2021 року, яка була надіслана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (а.с. 8, 9).

При цьому, як вбачається з даних витягу Інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність», станом на 04.06.2021 року обліковувалась спірна сума заборгованості в загальній сумі 29123,27 грн., яка включає в собі звітні періоди 2017 рік - 2021 рік, у т.ч.:

- 01.01.2017 року - 13863,58 грн.;

- 01.01.2018 року - 21189,58 грн.;

- 01.01.2019 року - 23211,24 грн.;

- 01.01.2020 року - 45488,14 грн.;

- 01.01.2021 року - 52141,57 грн. (а.с. 62-74).

В свою чергу, 24.06.2019 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу провідним юрисконсультом в Чорноморську філію ДП «Адміністрація морських портів України» де й працює по теперішній час, що вбачається з наказу про прийняття на роботу Чорноморської філії ДП «Адміністрація морських портів України» за 258-О/5 від 24.06.2019 року (а.с. 20).

Протягом періоду з 24.06.2019 року по 04.06.2021 року роботодавець в особі Чорноморської філії ДП «Адміністрація морських портів України» сплачувало за ОСОБА_1 ЄСВ, що підтверджується відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу (форма ОК-5), а також довідкою про суми нарахованого та сплаченого ЄСВ № 64/15-02-02.03-12 виданої 20.07.2021 року Чорноморською філією ДП «Адміністрація морських портів України» (а.с. 17-18, 19).

30.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до ДПС України про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2021 року № Ф40, однак рішенням Контролюючого органу від 19.08.2021 року № 19051/6/99-00-06-02-01-06 вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) залишити без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 10-12, 13-14).

Не погоджуючись із прийнятою вимогою про сплату боргу (недоїмки) та вважаючи її протиправною з огляду на відсутність доходу від підприємницької діяльності за цей період, а також сплату роботодавцем за нього ЄСВ, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з огляду на те, що нарахування Відповідачем ЄСВ за період, з моменту коли Позивач фактично працював є протиправним, оскільки єдиний внесок за Позивача в такий період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску Позивачем як фізичною особою-підприємцем.

Іншу позовну вимогу про зупинення дії оскаржуваної вимоги, суд попередньої інстанції залишив без задоволення, оскільки така вимога не відповідала вимогам ст. 5 КАС України.

В даному випадку, в межах цієї справи, Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції саме в частині задоволення позовних вимог.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпункт 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

До вказаного Закону Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року були внесені зміни, які запровадили, серед іншого, сплату єдиного внеску для ФОП (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у сумі, що не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від отримання доходу (прибутку) у місяці нарахування єдиного внеску.

Положеннями п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено поняття єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску, є ФОП, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п.4 (крім ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування`передбачено, що для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року №449 (у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 року №469) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Пунктом 1 розділу VI Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Абзацом 3 пункту 3 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абз.3 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у пп.пп.3, 4, 6 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень (п.3 розділу VI Інструкції №449).

Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу ФОП Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.

З огляду на предмет спору у даній справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що особа, яка зареєстрована як ФОП, проте не веде господарську діяльність та не отримує доходи, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

Разом з тим, якщо особа, крім реєстрації як ФОП, ще є найманим працівником, така особа є застрахованою, а тому єдиний внесок за неї сплачується роботодавцем.

Таким чином, особи зареєстровані як ФОП та одночасно, які перебувають у трудових відносинах, фактично спричиняє подвійну сплату єдиного внеску, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як ФОП (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у спірний період, зокрема, з 24.06.2019 по 04.06.2021 роки, регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску Позивачем окремо.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року по справі №440/2149/19.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість Позивача з несплати єдиного внеску станом на 04.06.2021 року становить 29 123, 27 грн., яка включає в собі звітні періоди 2017 рік - 2021 рік, у т.ч.:

- 01.01.2017 року - 13 863, 58 грн.;

- 01.01.2018 року - 21 189, 58 грн.;

- 01.01.2019 року - 23 211, 24 грн.;

- 01.01.2020 року - 45 488, 14 грн.;

- 01.01.2021 року - 52 141, 57 грн..

При цьому, до прийняття оскаржуваної вимоги Відповідачем була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-40 від 09.11.2020 року на суму 52 141, 57 грн., у тому числі недоїмка 43 769, 69 грн., штраф 1 516, 60 грн., пеня 6 855, 28 грн., яка була скасована ДПС України, як така, що винесена без врахування позиції КАС Верховного суду у зразковій справі № 520/393919.

В подальшому, Відповідачем прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-40 від 04.06.2021 року на суму 29 123, 27 грн., яка включає платежі зі сплати ЄСВ за 2017-2021 роки.

Оскільки Позивач з 01.01.2018 року по 24.06.2019 року не перебував у трудових відносинах, тому зобов`язаний був нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування незалежно від отримання або неотримання ним доходу у розмірі не меншому, ніж мінімальний.

Проте, відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб щодо сплати Позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 року по червень 2019 рік.

Доказів отримання Позивачем у період з 01.01.2018 року по 24.06.2019 року доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено, докази отримання таких в матеріалах справи відсутні, Відповідачем під час розгляду справи не надані.

В свою чергу, борг зі сплати ЄСВ за цей період був сплачений Позивачем за раніше винесеними податковими вимогами від 14.11.2018 року, 14.08.2019 року та 10.02.2020 року, що вбачається з постанов про закінчення виконавчого провадження ВП № 58830642, ВП № 6195077, ВП № 62467473, наявних в матеріалах справи.

Щодо обов`язку Позивача зі сплати ЄСВ у період з 24.06.2019 року по 04.06.2021 року, колегією суддів встановлено, що індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 підтверджується, що за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, сплачував страхувальник, а саме Чорноморська філія ДП «Адміністрація морських портів України».

Доказів отримання Позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено, докази отримання таких в матеріалах справи відсутні, Відповідачем під час розгляду справи не надані.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесені оскаржувані вимоги, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску Позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Таким чином, вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що оскаржену вимогу Відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф40 від 04.06.2021 року не можна вважати правомірною, а тому вказана податкова вимога підлягає скасуванню.

Твердження апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Більш того, доводи скаржника ґрунтуються на невірному, проте власному, тлумаченні норм законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 04.06.2021 року № Ф40 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко

Суддя: Л.Є. Зуєва