Справа № 420/7172/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/7172/19

Суддя в суді І інстанції Потоцька Н.В.
Рішення суду І інстанції ухвалено у м. Одеса

Колегія судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Ізмаїльського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Збройних Сил України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області та Ізмаїльському районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Збройних Сил України, а саме:

1) визнання протиправною відмову Кілійського РВК від ведення обліку військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а також абз. 5 п. 9 Положення про військові комісаріати, яке затверджене постановою КМУ № 389 від 03 липня 2013 року;

2) визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п. 1 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», скасування рішення № 15 від 29 жовтня 2019 року;

3) зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області призначити пенсійне забезпечення в розмірі 75% від грошового забезпечення підполковника Служби зовнішньої розвідки України з серпня 1984 року згідно чинного законодавства;

4) зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити весь соціальний пакет пільг для даної категорії військовослужбовців включно з квартирою або її грошовою компенсацією.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позивач з 1982 року по 1984 рік проходив військову службу у відділі промислово-технічної розвідки КДБ СРСР в якості спеціаліста по протоплазмовому озброєнню, у 1986 році ліквідовував наслідки аварії на Чорнобильській АЕС у якості консультанту з використання збідненого урану, у 1989 отримав військове звання підполковник, у 1993 році був залучений до операції з використання протиплазмової установки у складі спецназу департаменту зовнішньої розвідки СБУ.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що при перевірці у 2015 році військових комісаріатів виявлено масове зникнення документів військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, зокрема справи позивача.

Також, позивачем подано доповнення до апеляційної скарги у яких зазначено, що Верховною Рада СРСР укладено з позивачем договір-контракт на випробування протоплазмової зброї, дію якого безстроково продовжено Верховною Радою України.

Крім того, позивачем зазначено про наявність у нього захворювань через потрапляння в його організм урану у 1996 році.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що згідно військового квитка ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 , виданого 25 березня 1982 року, позивач прийнятий на облік в Кілійському РВК Одеськой області 12 травня 1986 року.

При цьому, відповідно до списку №11 на видачу посвідчення «Учасник бойових дій» по Кілійському РВК Одеської області, згідно протоколу № 11 від 29 травня 2002 року, затвердженого Одеським обласним військовим комісаром, 07 червня 2002 року рядовому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з проходженням військової служби у Демократичній Республіці Афганістан ВЧ НОМЕР_2 , у період з 28 грудня 1982 року по 27 липня 1984 року, видано посвідчення учасник бойових дій серія НОМЕР_3 .

При цьому, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 15 від 29 жовтня 2019 року та додатковим рішенням № 9 від 17 березня 2020 року відмовлено у призначенні пенсії позивачу, через відсутність у нього достатньої кількості стажу.

В свою чергу, не погоджуючись з отриманою відмовою у призначенні пенсії, а також вважаючи порушеним порядок військового обліку та порушення свого соціального і правового захисту, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції прийнято рішення про залишення без задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності дій та рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Ізмаїльського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Збройних Сил України щодо порушення порядку обліку військовослужбовців, щодо реалізації соціального і правового захисту колишнього військовослужбовця, а також пенсійного забезпечення колишнього військовослужбовця.

В свою чергу, судом першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зроблено висновок про те, що зазначені позивачем додаткові періоди та обставини проходження військової служби не знайшли свого підтвердження у зібраних судом доказів, а тому суд не встановив правових підстав для врахування відповідних періодів, зокрема, для визначення загальної кількості стажу позивача.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку, в апеляційній скарзі позивачем зазначається, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позивач з 1982 року по 1984 рік проходив військову службу у відділі промислово-технічної розвідки КДБ СРСР в якості спеціаліста по протоплазмовому озброєнню, у 1986 році ліквідовував наслідки аварії на Чорнобильській АЕС у якості консультанту з використання збідненого урану, у 1989 отримав військове звання підполковник, у 1993 році був залучений до операції з використання протиплазмової установки у складі спецназу департаменту зовнішньої розвідки СБУ.

Крім того, на переконання позивача, судом першої інстанції не враховано, що при перевірці у 2015 році військових комісаріатів виявлено масове зникнення документів військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, зокрема позивача, а також того, що Верховною Рада СРСР укладено з позивачем договір-контракт на випробування протоплазмової зброї, дію якого безстроково продовжено Верховною Радою України.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, а також вбачається із зібраних матеріалів у справі, жодне зазначене посилання апелянта не знайшло свого відображення у відповідних доказах.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на останнього.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, неможливість спростування суб`єктом владних повноважень задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину, не доводить реального існування такої обставини.

Крім того, у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, останнім не зазначається про порушення судом першої інстанції жодної норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання помилковими висновки суду першої інстанції.

В свою чергу, судом першої інстанції не порушено норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.