Справа № 300/8132/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2022-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/8132/21 пров. № А/857/3985/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року (головуючий суддя Скільський І.І., м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Долинської міської ради (надалі- відповідач) в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , у встановлені законом терміни заробітної плати за січень, лютий і березень 2021; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , заробітну плату за січень, лютий і березень 2021 та виплатити індексацію заробітної плати; скасувати розпорядження №171-К Долинської міської ради Івано-Франківської області від 25.02.2021 «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 »; - поновити ОСОБА_1 на роботі в Долинській міській раді Івано-Франківської області на посаді головного бухгалтера та зобов`язати Долинську міську раду Івано-Франківської області оформити з ОСОБА_1 , трудові відносини відповідно до вимог законодавства; - стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням з роботи; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000000 (один мільйон) гривень.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом: подання заяви про поновлення строку звернення до суду, з обгрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, та наданням доказів поважності причин його пропуску.

31.12.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою до Долинської міської ради в частині позовних вимог про скасування розпорядження №171-К Долинської міської ради Івано-Франківської області від 25.02.2021 «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 », поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовну заяву ОСОБА_1 до Долинської міської ради в частині позовних вимог про скасування розпорядження №171-К Долинської міської ради Івано-Франківської області від 25.02.2021 «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 », поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що Івано-Франківський окружний адміністративний суд не врахував, що відповідач 15 листопада 2021 року позивачу вперше вручив копію розпорядження № 171-К від 25.02.2021 р. про звільнення ОСОБА_1 , а тому аозивач в межах місячного терміну звернувся до суду із позовною заявою про поновлення на роботі, отже перебіг місячного строку для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі для позивача починається із дня вручення копії розпорядження про звільнення, а саме з 15 листопада 2021 року.

А тому позовна заява від 13 грудня 2021 року подана позивачем до суду в межах місячного строку.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд не врахував, що відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

В оскаржуваній ухвалі обставин та часу вручення позивачу копії розпорядження про його звільнення суд першої інстанції не врахував.

А тому, висновок Івано-Франківського окружного адміністративного суду щодо ймовірної обізнаності позивача зі змістом зазначеного розпорядження та, у зв`язку з цим, пропуску строку, передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України, на звернення з відповідним позовом до суду, є помилковим.

Аналогічний правовий висновок зробив у постанові Верховний Суд в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 березня 2018 року у справі № 463/952/15 (провадження № 61-5139св18) вказавши, що зі змісту статті 233 КЗпП України вбачається, що перебіг місячного строку за вимогою про поновлення на роботі починається із дня вручення копії наказу про звільнення, а не з дня його направлення або оголошення його змісту.

Аналогічний правовий висновок зробив у постанові Верховний Суд України від 05 липня 2017 року (провадження № 6-1033цс17) вказавши: « стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника. В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення ».

Аналогічний правовий висновок, який повністю відповідає даному трудовому спору, зробив в самій останній правовій позиції в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року справа № 242/3602/19 (провадження № 61-4644св20) в якій вказано, що ОСОБА_1 подала позов 24 червня 2019 року до Селидівського міського суду Донецької області про поновлення його на посаді, стягнення з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (позов подано через 6 міяців після оформлення наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ДП «Селидіввугілля» від 12 грудня 2018 року № 119-к/к,), в якій Верховний Суд зробив правовий висновок : « Стаття 233 КЗпП України визначає день, з якого слід обчислювати строк для звернення до суду з позовом про захист права.

В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Такий висновок обумовлено тим, що обчислення строку з дня вручення копії наказу про звільнення або трудової книжки є лише конкретизацією загального правила про обчислення строку з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його суб`єктивних трудових прав. Оскільки дізнатися два рази про одне й те саме неможливо, то необхідно вважати, що при першій же дії власника (наприклад, врученні трудової книжки із записом про звільнення) працівник і дізнався про порушення права. Якщо пізніше власник вчинить й іншу дію - вручить працівникові копію наказу про звільнення, то до цього моменту працівник уже знає про порушення його права».

Апеляційний суд не врахував, що на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі належно оформленої трудової книжки.»

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в оскаржуваній ухвалі не врахував вищевказані висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

А тому початком перебігу місячного строку для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі для Позивача ОСОБА_1 слід вважати 15 листопада 2021 року день вручення копії позивачу розпорядження № 171-К від 25.02.2021 р. Долинської міської ради про звільнення ОСОБА_1 .

Суд має врахувати пропущений строк на звернення з відповідною заявою і визнати його пропуск поважною причиною.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин, з подальшим його продовженням.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 № 981 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» якою продовження дію карантину до 31 грудня 2021 р. на всій території України (постанова розміщена на сайті урядовий портал органів виконавчої влади України.

Апелянт зазначає, що адміністративний позов про поновлення на роботі подано до суду 13 грудня 2021 року під час дії карантину.

Апелянт вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду, визначений ст. 233 КЗпП України, оскільки згідно п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановами Кабінету Міністрів України (КМУ) №211 від 11.03.2020, №392 від 20.05.2020, №641 від 22.07.2020, №1236 від 09.12.2020, № 981 від 22.09.2021 р. встановлено та продовжено до 31.12.2021 дію карантину.

Цією нормою КЗпП України імперативно, без будь-яких умов, визначено автоматичне продовження строків, передбачених ст. 233 КЗпП України.

Отже, строк звернення до суду є автоматично продовженим до закінчення карантину та не є пропущеним.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до частин 1 та 3 статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 цього Кодексу).

У даній категорії справ процесуальний закон визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 березня 2021 згідно розпорядження Долинської міської ради Івано-Франківської області від 25.02.2021 №171-К здійснено фактичне вивільнення ОСОБА_1 . ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом лише 13 грудня 2021.

Після залишення позовної заяви без руху, заява про поновлення строку звернення позивача до суду мотивована тільки необхідністю поновлення строку звернення до суду у зв`язку з установленням з 19.12.2020 по усій території України карантину.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином у зазначеному випадку процесуальні строки поновлюються тільки якщо суд визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суд зазначив, що посилаючись на введення в державі карантинних обмежень у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), позивач не надав жодного доказу на підтвердження обставин, пов`язаних із такими подіями, що мали місце у відношенні безпосередньо до ОСОБА_1 і перешкоджали своєчасному зверненні до суду та не навів будь-яких аргументів неможливості його звернення до суду у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень. Тобто не навів жодних поважних причин пропуску строку звернення, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, як це передбачено пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, судом з`ясовано, що згідно долученої до матеріалів справи засвідченої копії відомості на зарплату Оболонської сільської ради за лютий 2021, позивач будучи головним бухгалтером Оболонської сільської ради здійснив нарахування собі компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні, що в свою чергу вказує на те, що головний бухгалтер ОСОБА_1 станом на кінець лютого 2021 знав про оскаржуване розпорядження Долинської міської ради Івано-Франківської області від 25.02.2021 №171-К «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 ».

Суд вірно вказав, що відмітка про ознайомлення позивача 15.11.2021 з оскаржуваним розпорядженням не вказує на те, що позивач з 25.02.2021 до 15.11.2021 не знав про прийняття оскаржуваного розпорядження та порушення своїх прав, свобод чи інтересів і спростовується, оскільки, долученою позивачем до матеріалів позовної заяви відомістю на зарплату за лютий 2021 де позивач будучи головним бухгалтером Оболонської сільської ради здійснив нарахування собі компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неповажність причин пропуску строку звернення до суду з позовом, а відтак підставно вважав, що позовну заяву в частині позовних вимог про скасування розпорядження №171-К Долинської міської ради Івано-Франківської області від 25.02.2021 «Про фактичне вивільнення ОСОБА_1 », поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить повернути ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року по справі № 300/8132/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін