Справа № 420/13326/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/13326/21

Суддя в суді І інстанції Кравченко М.М.
Рішення суду І інстанції ухвалено у м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Міністерству оборони України, в якому просить: визнання протиправним та скасування пункт 4 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 15 лютого 2021 року № 18, яким відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , як доньці загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 ; зобов`язання виплатити доньці загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , передбачену ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, у розмірі 500-кратного розміру прожиткового мінімуму доходів громадян.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

При цьому, в апеляцій скарзі наголошується на тому, що неповнолітній ОСОБА_2 ніхто не повідомив про смерть батька, а тому вона була позбавлена у межах встановлених строків реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги.

Крім того, в апеляцій скарзі зазначається, що ОСОБА_2 не отримала спірну допомогу та не була повідомлена про смерть батька через допущені помилки суб`єктів владних повноважень, а тому такі помилки не можуть створювати негативних наслідків для неповнолітньої дитини.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначається про те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про залишення без задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу в Збройних Силах України.

При цьому, 27 жовтня 2015 року ОСОБА_3 командир відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення 2-го гаубичного артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 помер в результаті гострої серцево-судинної недостатності, тромбозу коронарних артерій.

В ході спеціального розслідування встановлено, що загибель (смерть) ОСОБА_3 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 355 від 27 жовтня 2015 року Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи причина смерті ОСОБА_3 27 жовтня 2015 року пов`язана з проходженням військової служби.

Між тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_2 .

В свою чергу, 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася з відповідною заявою та необхідними документами до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька.

При цьому, Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки передав подані позивача в інтересах неповнолітньої доньки матеріали до Міністерства оборони України для прийняття відповідного рішення.

Проте, Міністерство оборони України за результатами розгляду поданих документів 15 лютого 2021 року прийняло рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , оскільки заявниця звернулася із заявою понад трирічний термін після виникнення права на отримання допомоги.

Не погоджуючись з отриманим рішенням рішенням, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції прийнято рішення про залишення без задоволення позовних вимог, так як Міністерством оборони України прийнято правомірне рішення про залишення без задоволення заяви позивача, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно п. 1 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно п. 1 ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Пунктом 2 вказаної статті встановлено, що члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно п. 6 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно п. 8 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно п. 9 ст. 16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі Порядок).

Згідно п. 1 Порядку, він визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно п. 3 Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно п. 10 Порядку, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно п. 15 Порядку, рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 15 лютого 2021 року № 18, в частині висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , як доньці загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 .

В даному випадку, підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги став пропуск встановленого трирічного строку звернення за отриманням такої допомоги.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, суб`єктом владних повноважень не заперечується того, що ОСОБА_2 , як донька загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_3 , мала право на отримання спірної допомоги у разі подання її матір`ю, як законним представником, заяви про отримання такої допомоги у встановлений трирічний строк.

При цьому, позивачем не заперечується, що ним пропущено встановлений трирічний строк звернення за отриманням такої допомоги.

В свою чергу, вирішуючи питання можливості поновлення відповідного строку, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що у разі смерті військовослужбовця днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у свідоцтві про смерть.

При цьому, призначення одноразової грошової допомоги не відбувається автоматично, так як для виникнення права на отримання допомоги, необхідним є волевиявлення особи, що свідчить про бажання її отримати.

В даному випадку, днем смерті ОСОБА_3 є 27 жовтня 2015 року, а днем звернення за отримання відповідної допомоги є 29 жовтня 2020 року.

В свою чергу, вищевикладеними нормами матеріального права не встановлено можливості поновлення відповідного трирічного строку за наявності поважних підстав його пропуску.

Тому, колегія суддів вважає, що законодавцем установлено преклюзивний (присічний, припікальний, або обмежений) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.

Встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги.

У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З іншого боку, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року, у справі № 161/69/17, від 12 березня 2019 року, у справі № 760/18315/16-а, у яких Верховний Суд зробив висновок, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість у будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду також сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20 червня 2018 року, у справі № 553/1642/15-ц, від 29 серпня 2018 року, у справі № 755/17365/15-ц, від 20 березня 2019 року, у справі № 456/450/16-ц, де зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.

В даному випадку, у якості об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права законним представником ОСОБА_2 зазначається, що їм не було відомо про смерть батька та колишнього чоловіка до травня 2018 року, а саме до дня отримання постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження, предметом якого було стягнення аліментів, що унеможливило вчасне звернення за отриманням відповідної допомоги.

В свою чергу, дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що вказані позиції Верховного Суду щодо можливості поновлення преклюзивного строку не можуть бути застосовані у цій справі, оскільки відповідні рішення про поновлення такого строку були прийняті у виключних випадках, які відсутні у спірних правовідносинах.

В даному випадку, як вірно зазначено суб`єктом владних повноважень, необізнаність дитини та колишньої дружини померлого військовослужбовця з долею останнього, на протязі майже трьох років з дня його смерті, опосередковано відображає суб`єктивну байдужість позивачів до долі ОСОБА_3 яка і стала фактичною підставою для пропуску встановленого строку звернення за отриманням відповідної допомоги.

Крім того, за умови відсутності виплати аліментів на протязі відповідного строку, законний представник ОСОБА_2 , з метою захисту права останньої на отримання відповідних аліментів, мав встановити та за можливості усунути причини затримки таких виплат.

З іншого боку, з моменту коли донька та колишня дружина померлого військовослужбовця, як законний представник його доньки, дізнались про смерть військовослужбовця також пройшло більше двох років до дня звернення за отриманням спірної допомоги, що також опосередковано підтверджує пасивність заявників в бажанні отримання спірної допомоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року, у справі № 810/2517/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.