Справа № 560/7275/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7275/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

20 квітня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи у районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 01.01.1991 року по 27.02.1998 року у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців та заробітної плати відповідно до довідки від 09.11.2020 року №№3374, 3375;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 3 грудня 2020 року з врахуванням: періодів роботи у районах, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 01.01.1991 року по 27.02.1998 року у пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців; заробітної плати відповідно до довідок від 09.11.2020 року №№3374, 3375, 3376.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

Сторони своїми правами передбаченими ст.ст. 300,304 КАС України не скористались та не подали відзиви на апеляційні скарги.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 15 лютого 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 13.05.2015 призначено пенсію за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 15.05.1990 по 27.02.1998 працювала матросом-обробником на підприємствах Управління приймально-обробного флоту, що розташовані в Холмському районі Сахалінської області, який прирівняний до районів Крайньої Півночі.

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 15.12.2020 щодо перерахунку пенсії.

Відповідач листом від 17.12.2020 року відмовив позивачу у задоволенні її заяви, оскільки період роботи з 14.05.1990 по 31.12.1990 зараховано до страхового стажу в пільговому (півторакратному) обчисленні з дати призначення пенсії (13.05.2015). Підстави для врахування в пільговому обчисленні періодів роботи з 01.01.1991 по 14.05.1993 та з 29.08.1996 по 27.02.1998 відсутні, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Також зазначено про відсутність підстав враховувати при обчисленні пенсії, надані позивачкою довідки.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами 1, 4 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Аналізуючи доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України щодо відсутності підстав для обчислення трудового стажу за роботу у районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні (один рік за півтора) після 01.01.1991, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, яка підписана Україною 13.03.1992, передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частиною 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Суд звертає увагу, що у спірний період роботи позивачки в Російській Федерації діяв Закон РРСФР "Про державні пенсії в РРСФР" від 20.11.1990 №340-І, абзацом 7 частини 1 статті 94 якого було визначено, що при підрахунку трудового стажу обчислюються в пільговому порядку періоди роботи (служби) у районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі - в півторакратному розмірі.

Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, що набула чинності 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Згідно з статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Таким чином, стаж роботи позивача з 01.01.1991 повинен бути обчислений згідно з порядком, передбаченим вказаними міжнародними угодами та законодавством держави на території якої позивачка працювала. Так, право на зарахування стажу роботи позивачки в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, архівними довідками від 08.04.2009 №996, від 08.04.2009 №997 та від 08.04.2009 №999, виданими муніципальним архівом муніципального утворення "Холмський міський округ" Сахалінської області, які протиправно не були взяті до уваги відповідачем, та положеннями міжнародних договорів України.

Верховний Суд у рішенні від 07.06.2018 у справі №173/637/17 (2-а/173/49/2017) зробив правовий висновок про те, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.06.2020 у справі №537/1415/17.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що між сторонами відсутній спір, що місцевість, де працювала позивачка, відносилась до районів Крайньої Півночі, тому, це питання не потребує доказування.

Крім того, як вбачається зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.08.2020 №3691-3208/Б-03/8-2200/20 відповідач сам зазначає про те, що в період з 15.05.1990 по 27.02.1998 позивач працювала на підприємствах, що знаходилися на території Холмського району Сахалінської області, місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

З огляду на вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що факт роботи позивача в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються із наданими архівними довідкою, у зв`язку з чим період роботи з 01.01.1991 по 27.02.1998 в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі належить пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців, проте відповідач безпідставно не врахував істотні обставини, що мали місце, не перевірив повідомлені позивачем факти та документи, не зарахував до стажу позивача період роботи з 01.01.1991 по 27.02.1998 в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, у пільговому обчислені рік роботи як один рік і шість місяців, чим допустив протиправну бездіяльність.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу, що враховується при обчисленні пенсії періоди роботи ОСОБА_1 в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, з 01.01.1991 по 27.02.1998 у пільговому обчисленні, один рік роботи, як один рік і шість місяців.

Згідно із частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі щодо необхідності здійснення перерахунку її пенсії з 03.12.2020 року, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач з заявою про перерахунок пенсії звернулась 15.12.2020 року (а.с.82), а тому саме з цієї дати необхідно зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність врахування заробітної плати відповідно до довідок від 09.11.2020 №3374, від 09.11.2020 №3375 та від 09.11.2020 №3376, колегія суддів вказує на слідуюче.

Згідно з Положенням про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03.08.1972, Законом СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 №1480-I (надалі - Закон СРСР №1480-I) особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

При цьому статтею 78 діючого на той час Закону СРСР №1480-I передбачалось, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Підпунктом "д" пункту 15 Інструкції "Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування", затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960, визначено, що у загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною 3 статті 96 Закону СРСР №1480-I встановлено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Досліджуючи матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно змісту довідок від 09.11.2020 №3374 та від 09.11.2020 №3375, виданих архівним відділом Управління культури та архівної справи адміністрації муніципального утворення "Холмський міський округ" (Російська Федерація) зазначено про роботу позивачки з 14.05.1990 по 27.02.1998 на підприємствах Управління приймально-обробного флоту (згодом - База флоту "Сахморепродукт", АТВТ "Сахморепродукт", ВАТ "Сахморепродукт"), в тому числі за строковими угодами з 14.05.1990 по 14.05.1993 та з 29.08.1996 по 29.08.1999. У довідці від 09.11.2020 №3374 також зазначено, що до заробітної плати застосовувався районний коефіцієнт 1,6 та надбавки. Відомості щодо районного коефіцієнту також зазначені в довідці від 09.11.2020 №3376.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо виключення з заробітної плати позивачки районних коефіцієнтів та надбавок за період її роботи на Крайній Півночі, є правомірними.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 28.09.2018 у справі №671/86/15-а, від 30.05.2019 у справі №348/2974/14-а, від 06.02.2020 у справі №348/2381/16-а.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для врахування при перерахунку пенсії позивачки довідок від 09.11.2020 №3374, від 09.11.2020 №3375 та від 09.11.2020 №3376.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про призначення пенсії позивачу не підлягає задоволенню, оскільки є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції позивач частково довела обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Залімський І. Г.