Справа № 320/17762/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2022 року № 320/17762/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Євгена Олександровича про зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до голови Шевченківського районного суду м.Києва Мартинова Євгена Олександровича про зобов`язання відповідача скасувати наказ від 14.03.2011 № 1.5-36 "Про звільнення судді за порушення Присяги" та видати наказ про зарахування позивача до штату суддів Шевченківського районного суду м.Києва.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що він до 2010 року працював суддею Шевченківського районного суду м. Києва, однак у грудні 2010 року Вища рада юстиції внесла подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді за порушення присяги, а 23 грудня 2010 року постановою Верховної Ради України №2865-VI позивача звільнено з посади судді у зв`язку з порушенням присяги. На підставі цієї постанови головою Шевченківського районного суду міста Києва було прийнято наказ від 14.03.2011 №1.5-36 про звільнення позивача з посади судді та виключення його зі складу суддів Шевченківського районного суду міста Києва.

Позивач оскаржив своє звільнення до Вищого адміністративного суду України, постановою якого 6 квітня 2011 р. у задоволенні позову відмовлено. 19 січня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Куликов та інші проти України", зокрема, і за заявою позивача, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача пункт 1 статті 6 та статтю 8 Конвенції.

У подальшому Верховний Суд рішенням від 2 березня 2018 р. переглянув вказану адміністративну справу і позов ОСОБА_1 задовольнив частково: скасовано рішення Вищої ради юстиції щодо позивача, скасовано постанову Верховної Ради України про звільнення позивача з посади у зв`язку з порушенням присяги судді, передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у решті позову відмовлено. Велика Палата Верховного Суду постановою від 21 червня 2018 р. апеляційні скарги ОСОБА_1 та Вищої ради правосуддя залишила без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 2018 р. залишила без змін.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.04.2020 №1043/0/15-20 ОСОБА_1 знову звільнено з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, однак рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2021, вищевказане рішення ВРП було скасовано та зобов`язано ВРП розглянути матеріали дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 .

Після цього позивач звернувся до голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Євгена Олександровича з проханням скасувати наказ від 14.03.2011 №1.5-36 та видати наказ про зарахування позивача до штату суддів Шевченківського районного суду м. Києва, проте такі дії відповідач не вчинив, що і стало підставою для звернення до суду з позовом у цій справі.

Так, позивач стверджує, що наразі скасовано всі акти індивідуальної дії, які стосувалися звільнення ОСОБА_1 з посади судді; наказ голови Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2011 №1.5-36 дії без будь-якої законної підстави; єдиною особою, яка має право та повинна скасувати цей наказ, - це голова Шевченківського районного суду м. Києва Мартинов Є. О.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративна справа №320/17762/21 передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В.

04.01.2022 суддя Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В. подала заяву про самовідвід.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 (суддя Харченко С.В.) заяву про самовідвід судді Харченко С.В. про самовідвід - задоволено, передано адміністративну справу №320/17762/21 до канцелярії суду для визначення іншого складу суду в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2022 суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О. був визначений головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №320/17762/21.

11.01.2021 матеріали адміністративної справи №320/17762/21 були передані судді Дудіну С.О. для розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом належним чином направлення ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованою кореспонденцією, яка була вручена 26.01.2022, про що свідчать дані трекінгу відправлення, розміщені на офіційному веб-сайті АТ «Укрпошта».

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Указом Президента України від 25 грудня 2004 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Шевченківського районного суду м. Києва.

08 листопада 2005 року позивач прийняв присягу судді.

Постановою Верховної Ради України від 21 грудня 2010 року № 2635-VI ОСОБА_1 обрано суддею цього ж суду безстроково.

06 грудня 2010 року Вища рада юстиції, розглянувши пропозиції членів Вищої ради юстиції Хорошковського В.І. та Завальнюка В.В. від 13 вересня 2010 року, постановила рішення № 1342/0/15-10 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги.

У подальшому Вища рада юстиції внесла до Верховної Ради України подання від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 про звільнення судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з посади, у зв`язку з порушенням присяги.

23 грудня 2010 року на пленарному засіданні Верховної Ради України прийнято постанову № 2865-VI "Про звільнення суддів", якою звільнено, зокрема, суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади у зв`язку з порушенням присяги.

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовною заявою, у якій просив визнати незаконними рішення Вищої ради юстиції від 06.12.2010 р. (№1341/0/15-10 та №1342/0/15-10).

06 квітня 2011 року постановою Вищого адміністративного суду України у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач подав до Європейського суду з прав людини заяву проти України, у якій скаржився на порушення статей 6 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі Конвенція), посилаючись на те, що провадження щодо його звільнення було несправедливим, суперечило принципу незалежного і безстороннього суду, а незаконне звільнення суттєво негативно вплинуло на його приватне життя.

З огляду на схожість заяви ОСОБА_1 з іншими заявами, поданими до Європейського суду з прав людини громадянами України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, усі ці заяви були об`єднані відповідно до пункту 1 правила 42 Регламенту Суду.

19 січня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі "Куликов та інші проти України", зокрема, і за заявою позивача № 68443/11, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача пункт 1 статті 6 Конвенції, у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності та статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя. Це рішення набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 06 квітня 2011 року з підстави, встановленої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просив скасувати зазначену вище постанову Вищого адміністративного суду України та прийняти нове рішення про задоволення позову.

За наслідками розгляду справи за заявою позивача Верховний Суд України з огляду на зазначені вище висновки Європейського суду з прав людини 03 липня 2017 року ухвалив постанову, якою скасував постанову Вищого адміністративного суду України від 06 квітня 2011 року, а справу передав на новий судовий розгляд до цього ж суду.

Під час нового розгляду справи позивач подав суду письмові доповнення до свого адміністративного позову, в яких, окрім того, що підтримує заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві та раніше поданих доповненнях до неї, зазначив ще й про те, що на дату розгляду цієї справи Закон України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, викладеній згідно із Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі Закон №192-VIII), передбачає трирічний строк для накладення дисциплінарного стягнення. Зазначену обставину позивач просив врахувати при новому розгляді цієї справи.

02 березня 2018 року Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року №1341/0/15-10, № 1342/0/15-10 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги".

Визнано протиправним та скасовано подання Вищої ради юстиції від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 до Верховної Ради України "Про звільнення судді з посади", за яким Вища рада юстиції пропонує Верховній Раді України звільнити ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва, у зв`язку з порушенням присяги.

Визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року №2865-VІ "Про звільнення суддів" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва, у зв`язку з порушенням присяги судді.

Крім того, зазначеним рішенням Верховного Суду передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів Вищої ради юстиції Завальнюка В.В. від 13.09.2010 р. та Хорошковського В.І. від 18.09.2010 року. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 березня 2018 року змінити, виключити з резолютивної частини рішення про передачу на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів Вищої ради юстиції Завальнюка В.В. від 13 вересня 2010 року та Хорошковського В.І. від 18 вересня 2010 року.

21.06.2018 року постановою Великої Палати Верховного Суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та Вищої ради правосуддя залишено без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.03.2018 року без змін.

22.06.2018 року голова Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А. звернувся до Вищої ради правосуддя з листом, в якому вказав, що 15.03.2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло рішення Верховного Суду від 02.03.2018 року №800/320/17. В цьому листі висловлено прохання роз`яснити наявність чи відсутність підстав для винесення головою суду Савицьким О.А. наказу для зарахування судді ОСОБА_1 до штату Шевченківського районного суду міста Києва чи поновлення його на посаді судді цього суду, згідно з п. 4 ч.1 ст.24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якщо так, то з якого числа має бути винесено відповідний наказ. До листа було додано копію рішення Верховного Суду від 02.03.2018 року.

26.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. із заявою про поновлення на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва та скасування попереднього наказу про виключення його зі штату суддів цього суду. У заяві зазначалося, що згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2018 року судове рішення набрало законної сили, а зазначення у ньому про передачу питання про його дисциплінарну відповідальність на повторний розгляд до Вищої ради правосуддя не перешкоджає вирішенню питання про поновлення в посаді судді.

Листом від 11.07.2018 року Вища рада правосуддя надала відповідь на звернення голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А., в якому зазначила, що питання поновлення ОСОБА_1 на посаді судді не було предметом цього судового провадження, а надання роз`яснень стосовно порушених у листі голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. питань не відноситься до повноважень Вищої ради правосуддя. Зазначено, що Вищою радою правосуддя жодних рішень стосовно ОСОБА_1 наразі не приймалося.

23.07.2018 року голова Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А. повторно звернувся до Вищої ради правосуддя з листом, в якому вказав, що з відповіді Вищої ради правосуддя від 11.07.2018 року залишилося незрозумілим як саме діяти голові суду. Наполегливо просив роз`яснити чи повинен голова Шевченківського районного суду м. Києва вирішити питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді шляхом, зазначеним в заяві позивача, а саме: виданням наказу про скасування попереднього наказу від 14.03.2011 року про звільнення ОСОБА_1 та виключення його зі штату суддів та виданням наказу про поновлення його на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва. Якщо так, то з якого числа ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді судді, якщо ні, то яким чином голова суду повинен обґрунтувати свою відмову.

Листом від 27.07.2018 року голова Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А. повідомив ОСОБА_1 про повторне звернення до Вищої ради правосуддя за додатковим роз`ясненням щодо вирішення питання про поновлення останнього на посаді судді.

Листом від 02.08.2018 року Вищою радою правосуддя надано відповідь на звернення голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. від 23.07.2018 року, в якій зазначено, що питання поновлення ОСОБА_1 на посаді судді не було предметом цього судового провадження.

Також зазначено, що Європейський суд з прав людини у рішенні "Куликов та інші проти України", відхиливши прохання щодо вжиття заходів індивідуального характеру шляхом поновлення заявника на посаді, вказав на впровадження в Україні станом на сьогодні повномасштабної судової реформи, яка включає внесення змін до Конституції та законів України, а також інституційні зміни, та наголосив на тому, що, враховуючи обсяг та обставини заяви, що розглядається, не можна дійти висновку, що ці істотно нові обставини роблять відповідні національні провадження primafacie даремними і безрезультатними. Відтак, Суд вирішив не дотримуватись підходу, обраного у справі "Олександр Волков проти України" щодо вжиття індивідуальних заходів (пункт 148 рішення "Куликов та інші проти України"). Відповідно до абзацу дев`ятого частини першої статті 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" виконання рішення включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру. Згідно зі статтею 10 вказаного Закону з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutioinintegrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Листом від 09.08.2018 року в.о. голови Шевченківського районного суду м. Києва Циктіч В.М. повідомив позивача, що за наслідками повторного звернення до Вищої ради правосуддя отримано відповідь про відсутність на даний час підстав для видання наказу про поновлення його на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва.

Крім цього, 24.07.2018 року головою Шевченківського районного суду м. Києва Савицьким О.А. направлено лист до Державної судової адміністрації України, в якому зазначалося про звернення ОСОБА_1 із заявою про поновлення на посаді судді після рішення Великої Палати Верховного Суду та запитувалося надання роз`яснення можливим діям голови суду: чи повинен голова Шевченківського районного суду м. Києва вирішити питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді судді шляхом видання наказу про скасування попереднього наказу від 14.03.2011 року про звільнення ОСОБА_1 та виключення його зі штату суддів та видання наказу про поновлення його в посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва. Якщо так, то з якого числа ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді судді, якщо ні, то яким чином голова суду повинен обґрунтувати свою відмову. До листа додано копії відповідних документів.

10.08.2018 року Державною судовою адміністрацією України надано відповідь на лист голови Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. від 24 липня 2018 року, в якому наведено стислий зміст рішення Верховного Суду у справі позивача та посилання на висновки Європейського суду з прав людини, які викладені в рішенні "Куликов та інші проти України". Також зазначено, що у резолютивній частині рішення Верховного Суду відсутнє зобов`язання щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва.

Указано, що згідно зі ст. 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. У зв`язку з зазначеним Державна судова адміністрації України вважає, що на сьогодні, до винесення рішення Вищою радою правосуддя, підстави стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва відсутні.

Вказані факти були встановлені під час судового розгляду справи №810/4225/18, зокрема, у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2018, залишеному без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019 та постановою Верховного Суду від 29.07.2021.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факти, встановлені судами під час розгляду справи №810/4225/18 визнаються судом преюдиціальними та не потребують повторного доказування.

Судом встановлено, що у подальшому 23.04.2020 Вищою радою правосуддя було прийнято рішення №1043/0/15-20, яким звільнено ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Рішенням Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №9901/136/20, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2021, було скасовано вищевказане рішення Вищої ради правосуддя від 23.04.2020 №1043/0/15-20 та зобов`язано ВРП розглянути матеріали дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 .

Після цього позивач звернувся до голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Євгена Олександровича із зверненням від 01.09.2021, у якому просив скасувати наказ голови Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2011 № 1.5-36 про виключення ОСОБА_1 зі штату суддів цього суду, а також видати наказ про зарахування ОСОБА_1 до складу суддів Шевченківського районного суду м. Києва.

У відповідь на це звернення голова Шевченківського районного суду м. Києва Мартинов Євген Олександрович листом від 28.09.2021 №01-15/528/2021/М-210 повідомив позивачу, що листом від 28.09.2021 за вих. №01-10/157/2021/М-210 Шевченківський районний суд м. Києва звернувся до Вищої ради правосуддя з проханням отримати роз`яснення щодо порядку дій керівництва суду за виниклої ситуації при наявності постанови Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №810/4225/18 та рішення Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №9901/136/20. Мартинов Є. О. зазначив, що після отримання відповідних роз`яснень від Вищої ради правосуддя позивачу буде надано вичерпну відповідь на його звернення.

З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до голови Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Євгена Олександровича з аналогічним зверненням про скасування наказу від 14.03.2011 № 1.5-36 та видання наказу зарахування позивача до штату суду.

Водночас, не отримавши від надісланих звернень бажаного результату, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у цій справі про спонукання голову Шевченківського районного суду м. Києва Мартинова Євгена Олександровича скасувати наказ від 14.03.2011 № 1.5-36 "Про звільнення судді за порушення Присяги" та видати наказ про зарахування позивача до штату суддів Шевченківського районного суду м.Києва, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про судоустрій і статус суддів", Законом України "Про Вищу раду правосуддя" (далі - Закон №1798-VIII) та іншими законодавчими актами України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Суддя обіймає посаду безстроково.

Статтею 127 Конституції України передбачено, зокрема, вимоги щодо осіб, які обіймають посаду судді.

Відповідно до статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

Приписами статті 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, вносить подання про призначення судді на посаду, ухвалює рішення стосовно порушення суддею вимог щодо несумісності, ухвалює рішення про звільнення судді з посади, здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

Повноваження голови місцевого суду визначено статтею 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що голова місцевого суду, зокрема:

- представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами (п.1);

- визначає адміністративні повноваження заступника голови місцевого суду (п.2);

- видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ (п.4);

- здійснює інші повноваження, визначені законом (п.10).

Частинами другою та третьою статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. У разі відсутності голови місцевого суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення - заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду - суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді.

Статус судді визначено статтею 52 цього ж Закону: суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Відповідно до статті 53 цього Закону визначено, що судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону.

Порядок зайняття посади судді визначено розділом IV Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

У контексті спірних правовідносин, що склалися за участю позивача, починаючи з часу ухвалення Вищою радою юстиції рішень від 06 грудня 2010 року №1341/0/15-10, № 1342/0/15-10 "Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги" та подання Вищої ради юстиції від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 до Верховної Ради України "Про звільнення судді з посади", а також прийняття Верховною Радою України Постанови від 23 грудня 2010 року №2865-VІ "Про звільнення суддів", вбачається таке.

У справах за позовами ОСОБА_1 означені рішення Вищої ради юстиції та Постанова Верховної Ради України скасовані рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 березня 2018 року у справі №П/9901/237/18, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2018 року.

Крім того, зазначеним рішенням Верховного Суду передано на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів Вищої ради юстиції Завальнюка В.В. від 13.09.2010 р. та Хорошковського В.І. від 18.09.2010 року. У решті позову відмовлено.

Як зазначено в указаному рішенні Суду, на дату розгляду цієї справи правове регулювання спірних правовідносин зазнало суттєвих змін у порівнянні з тим, яке існувало у період їх виникнення. На цю ж обставину звернув увагу Суд, обґрунтовуючи відмінність правової ситуації у справах "Куликов та інші проти України" та "Олександр Волков проти України", за яким Уряду було надано вказівку поновити заявника (О. Волкова) на посаді, і вказав, що на сьогодні конституційним органом, до виключної компетенції якого віднесено формування суддівського корпусу, є Вища рада правосуддя.

Конституційно-правовий статус Вищої ради правосуддя, як органу, у якому більшість членів з числа суддів, і завданням якого, окрім іншого, є формування якісного суддівського корпусу з високим рівнем відповідальності при здійсненні правосуддя як перед державою, так і перед суспільством, передбачає, що саме цей орган наділений правом давати оцінку діям/вчинкам/поведінці судді не тільки при здійсненні правосуддя, але й поза професійною діяльністю, і не лише на відповідність вимогам закону, але й на предмет відповідності цих дій/вчинків/поведінки загальним морально-етичним нормам.

Окрім того, завданням Вищої ради правосуддя є прийняття рішень щодо призначення на посаду судді, за поданням якої Президент України видає відповідний указ. Попри те, що Президент України задіяний у процедурі призначення на посаду судді, все ж його участь у цьому процесі зводиться лише до видання правового акта (указу) на підставі рішення Вищої ради правосуддя, що по суті є кінцевим (остаточним) наслідком (результатом) рішення Вищої ради правосуддя щодо призначення на посаду судді, без права на оцінку/перевірку обґрунтованості такого її рішення.

Утворення Вищої ради правосуддя і надання їй таких повноважень щодо професійних суддів є одним із результатів інституційних змін, впроваджених у процесі судової реформи в Україні.

Отже, на теперішній час, крім Вищої ради правосуддя, жоден інший державний орган, в тому числі й суд, не може давати офіційної оцінки діям судді при здійсненні правосуддя й відповідно приймати у зв`язку з цим остаточні рішення, а також не наділений повноваженнями на прийняття рішень щодо призначення на посаду судді.

У рішенні Верховного Суду від 02 березня 2018 року у справі №П/9901/237/18 Суд, крім іншого, зазначив, що законним буде передати на об`єктивний і неупереджений розгляд ВРП з`ясування фактів порушення позивачем вимог законодавства при здійсненні правосуддя та прийняття у зв`язку з цим рішення як щодо наявності законних підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, так і щодо його призначення на посаду судді.

Як було вказано вище, на виконання рішення Верховного Суду у справі №П/9901/237/18 Вища рада правосуддя ухвалила рішення від 23 квітня 2020 року № 1043/0/15-20 про звільнення позивача з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Втім, рішенням Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №9901/136/20 це рішення Вищої ради правосуддя скасоване, Вищу раду правосуддя зобов`язано розглянути матеріали дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 .

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року рішення Верховного Суду від 19.08.2020 залишене без змін.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновків суду, рішення якого переглядалось, Велика Палата Верховного Суду у контексті питання відновлення прав позивача на виконання рішення ЄСПЛ у справі "Куликов та інші проти України" зазначила, що законним способом відновлення порушених прав позивача як захід індивідуального характеру є передання на повторний розгляд до ВРП вирішення питання щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 .

Водночас, Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до пунктів 1,4 частини першої статті 131 Конституції України та статті 3 Закону №1798-VIII до повноважень ВРП належить внесення подання про призначення судді на посаду, ухвалення рішення про звільнення судді з посади.

При цьому суди при розгляді справи №9901/136/20 виходили з того, що питання стосовно наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги підлягало вирішенню дисциплінарним органом ВРП (відповідною дисциплінарною палатою) з урахуванням особливостей, визначених Регламентом ВРП, й повинно було завершитись прийняттям одного з передбачених законом рішень.

Отже, оскаржуване рішення ВРП було скасовано через порушення процедури розгляду дисциплінарної справи та зазначено, що у результаті повторного розгляду має бути прийнято нове рішення дисциплінарного органу ВРП.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

Таким чином, голова суду має повноваження видати наказ про зарахування судді до штату суду, однак виключно за умови наявності передбаченого законом акта про призначення судді на посаду.

У спірних правовідносинах рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.03.2018 року та Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2018 року не містять приписів щодо його поновлення на посаді судді Шевченківського районного суду міста Києва.

За цих обставин суд зазначає, що ці рішення не можуть бути підставою як для винесення головою Шевченківського районного суду м. Києва відповідного наказу скасування наказу від 14.03.2011 № 1.5-36 "Про звільнення судді за порушення Присяги", так видання наказу про зарахування позивача до штату суддів Шевченківського районного суду м.Києва.

Суд зазначає, що до повноважень голови Шевченківського районного суду міста Києва не входить перевірка відповідності особи, яка підлягає зарахуванню до штату суду як суддя, встановленим законом вимогам, оскільки таку перевірку має бути здійснено відповідними органами та ними ж видано акт про призначення судді, а саме: прийняття остаточних рішень щодо призначення на посаду судді входить до повноважень Вищої ради правосуддя, за поданням якої Президент України видає відповідний указ.

За відсутності остаточного рішення дисциплінарного органу за результатом дослідження тих обставин, які були предметом розгляду Вищою радою юстиції та Вищою радою правосуддя, є передчасними задоволення вимог позивача у обраний ним спосіб, оскільки наведене фактично призведе до зарахування позивача до штату суду, можливість здійснення ним правосуддя, отримання суддівської винагороди тощо при тому, що правова оцінка спірним обставинам та висновок щодо наявності або відсутності факту допущення позивачем дисциплінарного проступку, несумісного з обійманням посади судді (порушення присяги), на теперішній час не надані.

Отже, суд підсумовує, що аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, та обставин справи дають підстави для висновку, що питання про поновлення позивача на посаді має бути вирішене у спосіб, встановлений чинним законодавством на час розгляду справи, Вищою радою правосуддя, як єдиним компетентним органом приймати рішення щодо призначення суддів на посадах, оскільки за відсутності спеціально передбаченого механізму поновлення судді на посаді саме Вища рада правосуддя має його визначити.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №2а-12876/09/2670 та у вказаній вище постанові від 29 липня 2021 року у справі №810/4225/18.

За таких обставин, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Судовий збір суд залишає за позивачем відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.