Справа № 640/32469/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Аліменка В.О., при секретарі - Черніченко К.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Київської митниці Держмитслужби щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ФОП ОСОБА_1 , за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються;

- скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA100060/2020/01267;

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості UA100060/2020/000081/2 від 18.11.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що митним органом не наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA100060/2020/01267.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості UA100060/2020/000081/2 від 18.11.2020.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Київська митниця Держмитслужби, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що причинами, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано є неподання декларантом всіх запрошених документів, відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості митному органу перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі. Наголошує, що ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що між компанією «Kargo Bander VB» (Нідерланди, Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) було укладено контракт №MCGRO-0101 від 15.05.2014 щодо поставки вантажних шин, що вже використовувались та придатні для подальшого використання.

18.11.2020 з метою здійснення митного оформлення товару, ввезеного на підставі вказаного контракту, позивачем подано до Київської міської митниці митну декларацію №UA100060/2020/344232 .

Митна вартість товару заявлена декларантом за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідачем скориговано митну вартість товару за митною декларацією, про що прийнято рішення про коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів № UA100060/2020/000081/2 від 18.11.2020.

Також, відповідачем складено відповідну картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100060/2020/01267.

У розгляді цієї справи суд попередньої інстанції дійшов висновку про протиправність спірних рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.

Колегія суддів підтримує правову позицію окружного адміністративного суду виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За приписами частини 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 2 статті 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За змістом статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 5 названої статті МК України органу доходів і зборів, з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, надано право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно пункту 2 частини 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За приписами статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами наведених правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган має право витребувати, а позивач - зобов`язаний надати докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, підстав для коригування митної вартості товару у Київської митниці не було.

Декларантом були надані усі документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України, на підтвердження митної вартості ввезеного на митну територію товару.

Так, на підтвердження митної вартості товару до митного оформлення позивачем надано: пакувальний лист б/н від 10.11.2020; рахунок-фактура №VFK20-07122 від 10.11.2020; автотранспортна накладна №VFK20-07122 від 10.11.2020; декларація про походження товару №VFK20-07122 від 10.11.2020; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №938 від 11.11.2020; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 10.11.2020; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №MCGRO-0101 від 15.05.2014; договір про надання послуг митного брокера ЛТШ-4360 від 26.10.2020; заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів №14/14-03/398-20 від 26.08.2020; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, від 13.11.2020; декларація-інвойс, складена уповноваженими (схваленим) експортером №VFK20-07122 від 10.11.2020; копія митної декларації країни відправлення №20NLKHBXYNAXHXWD53 від 10.11.2020.

Додатково на запит митного органу було надано: лист пояснення б/н від 18.11.2020; переклад декларації країни відправлення українською №20NLKHBXYNAXHXWD53 від 10.11.2020; додаток до зовнішньоекономічного договору від 15.05.2014; декларації щодо митного оформлення ідентичних товарів.

Аналіз наданих документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження митної вартості товарів.

В свою чергу відповідачем не доведено та не надано відповідних підтверджуючих доказів того, що використані позивачем, як декларантом, або уповноваженою ним особою відомості щодо митної вартості імпортованих товарів не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Щодо посилань митного органу на те, що для підтвердження вартості транспортування надано довідку, що не відповідає наказу Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012, колегія суддів зазначає, що Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №804/16553/14. Позивач стверджує, що інших витрат з транспортуванням, навантаженням, обробкою останній не ніс, про що було повідомлено митний орган у листі-поясненні. Відтак, якщо митниця стверджує, що були понесені додаткові витрати на транспортування / перевезення, то митниця повинна довести наявність цих фактів, що відповідачем зроблено не було. Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №803/916/17.

Оцінюючи посилання митниці на те, що у зовнішньоекономічному договорі зазначено, що він діє у новій редакції на умові додаткових угод, проте додаткові угоди декларантом не надані, колегія суддів зазначає, що з положень наданого для митному органу контракту (в новій редакції) вбачається, в новій редакції враховані, в тому числі умови додаткових угод. Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що надання додаткових угод, як окремо складеного документа не є необхідним.

Стосовно експортної декларації країни відправлення, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не заперечується, що переклад декларації країни відправлення надано позивачем разом з листом-поясненням.

Щодо доводів митного органу про те, що складений відправником прайс-лист не містить інформацію стосовно терміну дії цін на визначений період та інші положення, що стосуються умов продажу товарів, колегія суддів зазначає, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо періоду дії цін, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів. Правова позиція з цього питання викладена у постанові від 27 липня 2018 року у справі №826/7545/16.

Інші посилання митного органу судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки такі не були покладені в основу прийнятого рішення.

Таким чином, позивач при митному оформлені товару в якості підтвердження митної вартості надав необхідні та достатні документи, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові.

Відповідачем не доведено, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу відповідачем не спростована.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя В.О.Аліменко