Справа № 420/11953/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11953/21

Суддя в суді І інстанції Корой С.М.

Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 червня 2021 року № Ф-148322-50, на суму 37 788,74 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16 червня 2021 року № Ф-148322-50, в частині визначеної недоїмки у сумі 6336,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторонами подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а як наслідок просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, відповідно до їхніх позовних вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що податковим органом порушено процедуру формування оскаржуваної вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, так як всупереч вимогам чинного законодавства вона сформована не за наслідком проведення перевірки позивача.

При цьому, позивач вважає помилковими висновки суду про часткове скасування оскаржуваної вимоги, так як така вимога може бути скасована лише повністю.

Крім цього, на переконання позивача, податковий орган мав ініціювати процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у зв`язку з неподанням позивачем звітності у встановленому порядку.

Вимоги апеляційної скарги податкового органу обґрунтовано тим, що у спірному періоді позивач мав статус фізичної особи-підприємця, а тому був зобов`язаний щомісячно сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі.

При цьому, у зв`язку з наявністю у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску, податковим органом правомірно складено та направлено йому спірну вимогу про сплату боргу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 23 липня 2001 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Згідно інформації, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30 червня 2021 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

При цьому, 16 червня 2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано щодо позивача податкову вимогу форми Ф №148322-50, так як у нього станом на 31 січня 2021 року наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, у сумі 37 788,74 грн.

В свою чергу, не погоджуючись з правомірністю отриманої вимоги, позивач звернувся до суд з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивачу помилково нараховано частину недоїмки зі сплати єдиного внеску оскаржуваною вимогою, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності вимоги Головного управлінню ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 16 червня 2021 року № Ф-148322-50.

В даному випадку, за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування починаючи з 2017 року.

Так, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що законодавцем встановлено обов`язок сплати підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їхньої діяльності.

З іншого боку, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, нормативно не врегульовано станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Між тим, у випадку коли особа є найманим працівником, така особа є застрахованою особою і платником єдиного внеску за неї виступає її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

В даному випадку, інше тлумачення законодавства щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить принципам податкового законодавства та меті запровадженого державою страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19), постанові від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), постанові від 27 березня 2020 року (справа № 140/2214/19).

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що нарахування позивачу зобов`язань зі сплати єдиного внеску оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, оскільки до жовтня 2017 року позивач працював в ПП «Компанія «Елам» та не мав обов`язку по сплаті єдиного внеску за себе як за фізичну особу-підприємця, оскільки за нього єдиний внесок сплачував роботодавець.

Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції помилково скасовано частину оскаржуваної податкової вимоги, так як встановлюючи протиправність частини оскаржуваної вимоги суд мав скасувати її у повному обсязі.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком позивача, так як спірним у даній справі є питання встановлення наявності чи відсутності заборгованості у платника податку.

Тому, колегія суддів вважає, що перевіряючи правомірність оскаржуваної вимоги суд має право встановити точну суму заборгованості, яка протиправно нарахована податковим органом, а як наслідок скасувати оскаржувану вимогу у відповідній частині.

Крім цього, на переконання позивача, податковий орган мав ініціювати процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у зв`язку з неподанням позивачем періодичної звітності.

Проте, колегія суддів вважає, що не реалізація податковим органом свого права звернутися з відповідною заявою до суду не нівелює обов`язку позивача щодо сплати єдиного внеску.

Тому, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг - покласти на апелянтів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.