Справа № 380/6306/22
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6306/22
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

в адміністративній справі

18 квітня 2022 року м. Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сидор Н.Т., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, рішень та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії та рішення відповідача стосовно відмови у поновленні виплати пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок та скасувати такі рішення, в тому числі, якщо такі були прийняті, але не передані позивачу;

- визнати протиправними рішення відповідача стосовно поновлення виплати пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, викладене у листі №1300-5501-8/66494 від 26.07.2021;

- визнати бездіяльність відповідача по невиплаті пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок протиправними та дискримінаційними;

- зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 27.08.2018 на визначений ним особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Приватбанку, та виплатити всі не отримані кошти позивачу з урахуванням масових перерахунків та з компенсацією втрати частини доходів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за заявою суддя зазначає наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2020 у справі №1.380.2019.005620 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не поновлення ОСОБА_1 пенсії; визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у поновленні ОСОБА_1 пенсії від 27.05.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії позивачу з 27.08.2018 відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Представник позивача 17.01.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, у якій просить вищезазначене рішення Львівського окружного адміністративного суду виконати та надіслати копії документів, в тому числі відповідні розпорядження, протоколи, розрахунки, тощо щодо виконання судового рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, розглянувши заяву представника позивача, у листі від 25.02.2021 №1953-1023/К-55/8-1300/21 повідомило, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2020 №1.380.2019.005620 Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 27 серпня 2018 року відповідно до норм Закону №1058. Оскільки позивач фактично не проживає в Україні, виплата пенсії може проводитись відповідно до пункту 10 Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через їхні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999. Повідомляє, що позивачу потрібно особисто звернутись до відділу обслуговувань із заявою про виплату пенсії встановленого зразка з паспортом або іншим документом, що посвідчує особу, місце проживання та заявою про перерахування коштів через банк з зазначеним міжнародним номеромбанківського рахунку ІВАN.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Таким законом є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обов`язковості виконання рішень.

За змістом частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналіз вищезазначених законодавчих норм дає підстави дійти висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Статтею 382 КАС України визначені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд зазначає, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу на те, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (стаття 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суд зазначає, що вимоги позивача визнати протиправними дії та рішення відповідача стосовно відмови у поновленні виплати пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок та скасувати такі рішення, в тому числі, якщо такі були прийняті, але не передані позивачу;визнати протиправними рішення відповідача стосовно поновлення виплати пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, викладене у листі №1300-5501-8/66494 від 26.07.2021; визнати бездіяльність відповідача по невиплаті пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок протиправними та дискримінаційними; зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 27.08.2018 на визначений ним особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Приватбанку, та виплатити всі не отримані кошти позивачу з урахуванням масових перерахунків та з компенсацією втрати частини доходів, фактично спрямовані на виконання рішення суду від 30.08.2020 у справі №1.380.2019.005620 та можуть бути заявлені відповідно до статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження дій рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За таких обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності відповідача, вчиненої на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Тобто, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії та бездіяльність відповідача щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.08.2020 у справі №1.380.2019.005620 то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із відповідною заявою, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Оскільки позивачем не долучено доказів сплати ним судового збору при поданні цієї позовної заяви, то підстави для його повернення з бюджету відсутні.

Докази понесення сторонами у справі інших судових витрат відсутні, а тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 170, 171,241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

п о с т а н о в и л а :

відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №380/6306/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, рішень та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. ст. 293-297 КАС України, з урахуванням строків, передбачених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Суддя Сидор Н.Т.