Справа № 380/477/21
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 380/477/21

адміністративне провадження № К/990/5858/22

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Калашнікової О.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року

у справі № 380/477/21

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі Спеціалізована прокуратура, відповідач) щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки з розрахунку 442,35 грн за один день відпустки, а всього у сумі 116780,40 грн, зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру провести перерахунок та виплату йому компенсації за невикористані 264 дні відпустки із заробітної плати станом на день звільнення 08 жовтня 2020 року за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), виходячи з розрахунку 4409,50 грн за один день невикористаної відпустки, а всього у розмірі 1164108 грн, без будь-яких відрахувань, з урахуванням раніше отриманої ним компенсації за невикористані відпустки, визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11 січня 2020 року по 08 жовтня 2020 року, з розрахунку середньомісячної заробітної плати у сумі 16020,69 грн та середньоденної у сумі 762,89 грн, зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру здійснити перерахунок та виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11 січня 2020 року по 08 жовтня 2020 року відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» №108/95-ВР від 24 березня 1995 року (далі Закон №108/95-ВР), ст.81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14 жовтня 2014 року(далі Закон №1697-VII) та п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі Порядок №100), тобто з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів у розмірі 727918,80 грн та з урахуванням раніше отриманої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 11 січня 2020 року по 08 жовтня 2020 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток з урахуванням проведеного перерахунку заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, за весь час затримки з 09 жовтня 2020 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 4409,50 грн за один день.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року, ухваленим за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 264 дні відпустки з розрахунку 442,35 грн за один день відпустки, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру здійснити перерахунок та виплатити компенсацію за невикористані 264 дні відпустки, виходячи із заробітної плати станом на день звільнення 08 жовтня 2020 року за посадою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури (прирівняною до заступника військового прокурора Західного регіону України), із розрахунку 4409,50 грн за один день невикористаної відпустки, без будь-яких відрахувань та з урахуванням раніше виплаченої суми, визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11 січня 2020 року по 07 жовтня 2020 року, виходячи із розрахунку середньомісячної заробітної плати у сумі 16 020,69 грн та середньоденної заробітної плати у сумі 762,89 грн, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання роботодавцем рішення суду про поновлення на роботі за період з 11 січня 2020 року по 07 жовтня 2020 року включно відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, статті 27 Закону №108/95-ВР, ст.81 Закону №1697-VII та пункту 10 Порядку №100 з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів та з урахуванням раніше виплаченої суми. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обставинами, пов`язаними з введенням воєнного стану у відповідності до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, яким було затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зумовлена можливість більш тривалого часу вирішення питання прийняття касаційної скарги.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

У цій справі, суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі не наведено фактів наявності значного суспільного інтересу, а також не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки судом не встановлені та заявником не зазначено обставини, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України, Верховний Суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 380/477/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіО.В. Калашнікова Н.М. Мартинюк О.А. Губська