Справа № 400/5451/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/5451/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідачаКравця О.О.
судді -Зуєвої Л.Є.
судді - Коваля М.П.
розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка Валерія Васильовича про визнання протиправним та скасування пункту рішення, розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голови Онуфрієнка В.В. про визнання протиправним та скасування пункту рішення, розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування протиправним та скасувати розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 01.07.2021 № 260/06-04, поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 01.07.2021 № 260/06-04. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету з 02.07.2021 року. Стягнуто з Южноукраїнської міської ради ( ) та її виконавчого комітету ( ) солідарно на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 152 659 (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч) гривень 08 копійок. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року було залишено без змін.

14.04.2022 року до апеляційного суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що станом на 13.04.2022 Южноукраїнським міським головою Онуфрієнко Валерієм Васильовичем, виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради, Южноукраїнською міською радою вказана постанова суду не виконана, на роботі позивача не поновлено, грошові кошти не сплачено та не вчинено будь яких дій для виконання постанови суду.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість заяви позивача, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.17 КАС України ,особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

Процедура виконання судового рішення , у тому числі встановлення судового контролю по справі за адміністративним позовом визначаються нормами КАС України.

За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Частиною 1 ст.382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю: 1) під час ухвалення рішення по суті спору; 2) після винесення рішення в ході його виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.13 Конвенції , кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на справедливий суд» (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).

Хоча, за деяких обставин виконання рішення може бути відкладено, відкладання рішення не повинно порушувати право сторони на виконання рішення (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 35-37).

У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin Popescu проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

У справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) ( див.п.63-65 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року).

Апеляційний суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Але, враховуючи, що вибір засобу юридичного захисту є правом позивача, апеляційний суд вважає, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі судом першої чи апеляційної інстанції можливе після ухвалення судового рішення в ході його виконання та не перешкоджає застосуванню інших механізмів виконання судового рішення , встановлених Законом України від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ "Про виконавче провадження".

Апеляційним судом було встановлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року визнано протиправним та скасовано розпорядження Южноукраїнського міського голови Онуфрієнко Валерія Васильовича від 01.07.2021 № 260/06-04. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правової роботи апарату Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету з 02.07.2021 року. Стягнуто з Южноукраїнської міської ради та її виконавчого комітету ( ) солідарно на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 152 659 гривень 08 копійок.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази поновлення позивача на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу на виконання рішення суду.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю зокрема шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Законодавець у статті 382 КАС України фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється саме після прийняття судового рішення.

При цьому, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 травня 2020 року у межах справи № 800/320/17 та Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року у межах справи №539/3406/17, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи та доводи заяви про встановлення судового контролю, апеляційний суд зазначає, що є обґрунтовані підстави вважати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року не виконаною, проте доводи заявника підлягають судовій перевірці, яка може бути реалізована шляхом зобов`язання відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, при цьому слід роз`яснити вимоги ч.2 ст. 383 КАС України та ч.2,3 ст.382 КК України ,попередити службових осіб про відповідальність за невиконання судового рішення , яке набуло законної сили та неподання звіту.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 325, 328, 382 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 -задовольнити.

Встановити судовий контроль за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №400/5451/21.

Зобов`язати Южноукраїнську міську раду Миколаївської області, Виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, Южноукраїнського міського голову Онуфрієнка Валерія Васильовича у строк протягом 30 днів з моменту отримання даної ухвали подати до П`ятого апеляційного адміністративного суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №400/5451/21

Роз`яснити , що згідно вимог ч.2 ст. 383 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Попередити службових осіб та службових осіб , які займають відповідальне чи особливо відповідальне становище про кримінальну відповідальність в порядку ч.2,3 ст.382 КК України за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.