Справа № 420/22307/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/22307/21

Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О.В. Дата і місце ухвалення: 01.02.2022р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни, Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни, Державного бюро розслідувань, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Є.О. по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15.10.2021р. про надання копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020р. №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві»;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020р. №201 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 15.10.2021р. він звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», у якому просив надати копію наказу ДБР від 20.10.2020р. №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві». Однак, листом №586ПІ/10-16-06-615/21 від 22.10.2021р. т.в.о. начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцова Є.О. відмовила у наданні запитуваної інформації з посиланням на те, що відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу ДБР, штатний розпис віднесено до відомостей, що становлять державну таємницю. Таку відмову позивач вважає незаконною та зазначає, що штатний розпис визначає коло осіб, які утримуються за рахунок державного бюджету, тоді як ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» чітко встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд та затвердження бюджетів, кошторисів, розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів. ОСОБА_1 стверджує про необґрунтованість посилання відповідача на п.1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, оскільки вказаний наказ не зареєстровано в Міністерстві юстиції України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.02.2022р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення від 01.02.2022р., з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої не обмежений. Отже, у будь-якому випадку запитувана інформація повинна бути надана, хоча і з деякими обмеженнями. При розгляді запиту на інформацію від 15.10.2021р. відповідач не здійснив перевірку запитуваної інформації на наявність підстав для обмеження доступу до інформації, чим вчинив протиправну бездіяльність, наслідком якої є відмова у задоволенні запиту на інформацію.

Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розміщення наказу Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» на сайті Верховної Ради України створює можливість його використання як доказу, попри затвердження не уповноваженою особою та відсутність реєстрації у Міністерстві юстиції України як нормативно-правового акту.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що відмова у наданні інформації є обґрунтованою лише у разі, якщо розпорядник інформації у відповіді на запит вказує, якому саме із інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, у чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає праву громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15.10.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, у якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу рекомендованим поштовим відправленням копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020р. №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві».

Листом від 22.10.2021р. вих. №586ПІ/10-16-06-615/21, за підписом тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Євгенії Кравцової, позивачу надано відповідь, що підстави для надання запитуваної інформації відсутні у зв`язку із її віднесенням до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI).

Зокрема, відмова мотивована тим, що відповідно до пункту 1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу Державного бюро розслідувань, штатний розпис віднесено до відомостей, що становлять державну таємницю.

ОСОБА_1 роз`яснено його право щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації відповідно до статті 23 Закону №2939-VІ.

Вважаючи протиправними дії тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Є.О. щодо відмови у наданні публічної інформації на запит на інформацію від 15.10.2021р. про надання копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020р. №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві», посилаючись на те, що вказаним порушується його конституційне право на вільне збирання та використання інформації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у наданні запитуваної інформації відповідно до положень п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» з посиланням на наказ Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що правомірність наказу Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» не є предметом розгляду в рамках даної справи. Судом враховано, що частиною 3 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено право/можливість складання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень Переліку відомостей, що становлять службову інформацію.

Колегія суддів суду апеляційної погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992р. №2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Частиною другою статті 6 вказаного Закону передбачено, що право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Статтею 1 Закону №2939-VI передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Статтею 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2939-VI (в контексті п.2 ч.1 ст.22 Закону) обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вже зазначалося колегією суддів, підставою для відмови у наданні ОСОБА_1 копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020р. №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві» на його запит від 15.10.2021р. у листі від 22.10.2021р. вих. №586ПІ/10-16-06-615/21, за підписом тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Є.О., зазначено п.2 ч.1 ст.22 Закону №2939-VI (інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом).

Відповідач зазначив, що відповідно до пункту 1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу Державного бюро розслідувань, штатний розпис віднесено до відомостей, що становлять державну таємницю.

При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неправомірність застосування відповідачем при розгляді його запиту на інформацію від 15.10.2021р. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, оскільки вказаний наказ не зареєстровано у Міністерстві юстиції України та він має нижчу юридичну силу в порівняні із Законом №2939-VI.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості таких доводів позивача з огляду на наступне.

По-перше, пунктом 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства України застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. При цьому, частиною 3 статті 9 Закону №2939-VI передбачено право/можливість складання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень Переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Цей Перелік не може бути обмеженим у доступі.

На виконання ч.3 ст.9 Закону №2939-VI наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373 затверджений Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

По-друге, правомірність наказу Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» не є предметом даного спору. Станом на дату розгляду запиту ОСОБА_1 від 15.10.2021р. вказаний наказ був чинним та правомірно його положення враховано відповідачем.

Більше того, колегією суддів встановлено, що законність пункту 1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021р. №373, було предметом судового розгляду у справі №420/15614/21. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022р. в задоволенні позову було відмовлено.

У свою чергу, можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти, як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації.

Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1- 3 частини 2 статі 6 Закону України №2939-VI.

У відзиві на позовну заяву відповідачем наголошувалося, що обмеження доступу до наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020р. №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві» зумовлено тим, що розголошення інформації, що міститься у вказаному наказі, може завдати істотної шкоди підтриманню репутації новоствореного правоохоронного органу та проведенню ДБР досудового розслідування злочинів, вчинених високо посадовцями. Шкода над оприлюдненням вказаного наказу переважає над суспільним інтересом її розголошення, адже створить потенційні репутаційні ризики.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що у запиті позивача від 15.10.2021р. відсутнє обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати інформацію щодо штатного розпису правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати.

Таким чином, виходячи з положень частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (щодо проведення «трискладового тесту»), та беручи до уваги зміст запитуваної позивачем інформації, колегія суддів доходить висновку, що вона підпадає під вищезазначені критерії обмеження.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

В апеляційній скарзі апелянт посилається також на те, що процесуальні документи по справі подано не належним представником ДБР Свистуновим А.

Колегія суддів критично ставиться до таких посилань апелянта з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відзив Державного бюро розслідувань на позовну заяву підписано головним спеціалістом відділу представництва та судово-аналітичної роботи Управління правового забезпечення Державного бюро розслідувань Антоном Свистуновим як особою, уповноваженою на само представництво інтересів Державного бюро розслідувань.

На підтвердження своїх повноважень підписантом надано витяг з ЄДРПОУ Державного бюро розслідувань (код 41760289), в якому зазначено, що Свистунов А.В. уповноважений вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (підписант діє виключно в судах без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами та обов`язками сторони, третьої особи в т.ч. подання процесуальних документів, оскарження судових рішень, посвідчення копій).

За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Змінами, внесеними до КАС України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року №390-IX, розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені» та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: закон, статут, положення, трудовий договір (контракт).

З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених статтею 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов.

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Відповідно до частини першої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частина четверта статті 87 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.

З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина перша статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань») .

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи. (частина третя статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, закріплений статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.

Отже, наявність відповідного запису у Реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

З урахуванням зазначеного поданий відзив підписано посадовою особою відповідача, яка має на це відповідне право з наданням доказів наявності такого права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, як і відсутні підстави для задоволення поданого апелянтом клопотання про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 квітня 2022 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук