Справа № 160/20/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2022 року Справа № 160/20/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРО МОТОРС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО МОТОРС» з податку на додану вартість за серпень 2021 року датою її фактичного подання 16.09.2021;
- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО МОТОРС» судові витрати, понесені на сплату сплатою судового збору та правничої допомоги за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 257 КАС України.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Суддя Калугіна Н.Є. з 16 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року перебувала на лікарняному та у щорічній відпустці.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач перебуває на податковому обліку з 20.10.2014 та є платником податку на додану вартість з 01.12.2014.
До основних видів економічної діяльності позивача віднесено: код КВЕД 45.31 оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний); 33.12 ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; 43.21 електромонтажні роботи; 43.29 інші; будівельно-монтажні роботи; 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.61 оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткованням; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.76 оптова торгівля іншими проміжними продуктами; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 81.22 інша діяльність із прибирання будинків і промислових об`єктів.
Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРО МОТОРС» подано до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2021 року.
Не погоджуючись з вказаним позивач звернувся до суду з даними позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням, наведеним у пункті 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що додається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених ПК України) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких додатковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого або виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Відповідно до пунктів 48.1 - 48.2 статті 48 ПК України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 ПК України.
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Умовою, з якою чинне податкове законодавство пов`язує можливість прийняття або не прийняття податкової звітності, є наявність або відсутність у ній обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України.
Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації і за відсутності якої документ втрачає визначений ПК України статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Згідно з п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити:
-тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);
-звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;
-звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);
-повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;
-код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;
-реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
-місцезнаходження (місце проживання) платника податків;
-найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;
-дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми);
-інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною;
-ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;
-підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених ПК України, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Таким чином, при поданні позивачем податкової декларації останнім допущено технічну помилку, а саме у рядку «Податкова адреса» зазначено, зокрема, «вулиця Івана Акінфєєва» замість «вулиця Івана Акінфієва».
Тобто податкова декларація містить обов`язковий реквізит, однак при його заповнені було допущено очевидну технічну помилку.
При цьому, зазначений реквізит не впливає на значення показників податкової декларації, як податкової звітності та не створює податковому органу перешкод у її прийнятті.
Згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.
Пунктом 49.9 статті 49 ПК України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 ПК України податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:
- за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про прийняття податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;
- у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 статті 49 ПК України не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.
Відповідно до пункту 49.10 статті 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених статтею 49 ПК України, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 810/1570/16 податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 ПК України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.
Фактично податкова декларація містять всі обов`язкові реквізити, тобто вимоги ст. 48, зокрема пункту 48.3, позивачем дотримано у повному обсязі, а отже відсутні підстави для невизнання податкової декларації позивача податковою звітністю.
Крім того, у відповідності до пункту 9 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 06 червня 2017 № 557 (далі - Порядок) друга квитанція є підтвердженням про прийняття реєстрацію або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа. В другій квитанції зазначаються реквізити прийнятого (зареєстрованого) або неприйнятого (із зазначенням причини) електронного документа, результати обробки в контролюючому органі (дата та час прийняття (реєстрації) або неприйняття, реєстраційний номер, дані про автора та підписувача (підписувачів) електронного документа та автора квитанції).
Відповідно до п. 10 Порядку, на другу квитанцію накладається печатка відповідного контролюючого органу, здійснюється її шифрування та надсилання автору електронного а документа. Другий примірник другої квитанції зберігається в контролюючому органі.
Відповідно до п. 49.11.1 статті 49 ПК України, у разі отримання податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, контролюючий орган зобов`язаний надати платнику податків (позивачу) письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.
Податкова декларація з податку на додану вартість за серпень 2021 року отримана відповідачем 16.09.2021 року, що підтверджується копією квитанції №1 до вказаної податкової декларації.
Відтак, відповідно до п. 49.11.1 статті 49 ПК України, граничний строк для направлення письмового повідомлення позивачу є 23.09.2021 року.
Таким чином, письмове повідомлення відправлено відповідачем з порушенням встановленого строку відповідно до п. 49.11.1 статті 49 ПК України.
Зважаючи на той факт, що при зазначенні податкової адреси підприємства позивачем неправильно зазначено одну букву у назві вулиці та за умови, що підприємством виконані усі приписи, визначені п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України, суд зазначає про проявлення з боку відповідача надмірного формалізму, що вплинуло на ефективність та правомірність прийнятого ним рішення.
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно із ч.ч.3,4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі №804/1469/17, від 14.08.2019 у справі №0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18 та від 28.11.2019 року по справі №803/1067/17.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у даному випадку є зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області прийняти податкову декларацію товариства з обмеженою відповідальністю «ПРО МОТОРС» з податку на додану вартість за серпень 2021 року датою її фактичного подання 16.09.2021.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснити у відповідності до ст. 139 КАС України.
Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Станом на дату винесення рішення заяви щодо подання доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу не подано, доказів понесених витрат матеріали справи не містять, отже на момент розгляду справи відсутні підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 18 квітня 2022 року.

Суддя Н.Є. Калугіна