Справа № 480/1077/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2022 року Справа №480/1077/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1077/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (5 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) про стягнення середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (5 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України), в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 53 880,08 грн. 08 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 25.08.2020 року по день остаточного розрахунку 15.12.2021 року.
Свої вимоги мотивує тим, що він проходив військову службу за контрактом в військовій частині НОМЕР_1 (5 прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України). 21.08.2020 року відповідно до наказу № 341-ОС Про особовий склад позивач був звільнений наказом начальника 5 прикордонного загону від 21.07.2020 року №281-ОС з військової служби у запас пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (зі змінами), з правом носіння військової форми одягу. Відповідно до витягу із Наказу начальника 5 прикордонного загону від 21.08.2020 року № 341-ОС, позивача виключили із списків особового складу та всіх видів забезпечення, остаточною датою закінчення проходження військової служби постановили вважати 24.08.2020 року. Кошти, які належать виплатити позивачеві при звільненні (банківський платіж з призначенням - зарплата, військова частина НОМЕР_1 ), остаточно було отримано 15.12.2020 року, що підтверджується випискою по надходженням по картці /рахунку НОМЕР_2 АТ ПРИВАТ БАНК за 15.12.2020 року від 18.01.2021 року та випискою по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_2 АТ ПРИВАТ БАНК за період з 01.01.2020-31.12.2020 року від 18.01.2021 року. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає що в період із дати звільнення та до дати остаточного розрахунку він має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 25.08.2020 року по день остаточного розрахунку 15.12.2021 року. Так, грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню складало 26 939,80 грн., отже середньоденний розмір грошового забезпечення складав 441,64 грн. (26 939,80 грн./ 61 (кількість днів)), що підтверджується довідкою про заробітну плату від 04.01.2021 року №5. Сума середньомісячного заробітку, яка належить позивачеві у зв`язку із затримкою розрахунку складає 53 880,08 грн. (441,64 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 122 (кількість днів затримки)).
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач із позовними вимогами не погодився, у відзиві на позовну заяву зазначив, що на військовослужбовців не поширюються норми трудового законодавства, а проходження військової служби та виплата грошового забезпечення регулюються спеціальним законодавством. Оскільки трудові відносини та військова служба мають різну правову природу, норми КЗпП України в частині виплати компенсації за затримку розрахунку при звільненні не поширюються на військовослужбовців.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (5 прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України).
21.08.2020 року відповідно до наказу № 341-ОС Про особовий склад позивач був звільнений наказом начальника 5 прикордонного загону від 21.07.2020 року №281-ОС з військової служби у запас пунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (зі змінами), з правом носіння військової форми одягу (а.с.11).
Відповідно до витягу із Наказу начальника 5 прикордонного загону від 21.08.2020 року № 341-ОС, позивача виключили із списків особового складу та всіх видів забезпечення, остаточною датою закінчення проходження військової служби постановили вважати 24.08.2020 року.
Кошти, які належать виплатити позивачеві при звільненні, остаточно було отримано позивачем 15.12.2020 року у розмірі 52 387,40 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці /рахунку НОМЕР_2 АТ ПРИВАТ БАНК за 15.12.2020 року від 18.01.2021 року та випискою по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_2 АТ ПРИВАТ БАНК за період з 01.01.2020-31.12.2020 року від 18.01.2021 року (а.с.18-19).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Оскільки, у день звільнення позивача - 24.08.2020 відповідачем не було здійснено з ним остаточного розрахунку, позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку - 15.12.2020 року.
З довідки про заробітну плату № 134 від 30.03.2021 р. вбачається, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 441,64 грн.
Кількість днів затримки з 25.08.2020 по 15.12.2020 року становить 80 днів.
Таким чином сума середньомісячного заробітку, яка належить позивачеві у зв`язку із затримкою розрахунку складає 49 905,32 грн. (441,64 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 113 (кількість днів затримки)).
З виписки по надходженням по картці/рахунку НОМЕР_2 АТ ПРИВАТ БАНК за період з 01.01.2020-31.12.2020 року від 18.01.2021 року вбачається, що відповідачем при звільненні у серпні було часткоов здійснено розрахунок з позивачем та сплачено за серпень 10 307, 16 грн. (а.с.19).
Суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до статті 117 Кодексу законів про працю України.
Позицію щодо правомірності застосування судом до спірних правовідносин принципу співмірності під час розрахунку загального розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, було висловлено касаційною інстанцією в постанові Верховного суду від 24.07.2019 по справі №805/3167/18-а адміністративне провадження №К/9901/9908/19.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 вказала, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
При визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку суд вважає за необхідне враховувати розмір середнього заробітку позивача, факт наявності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, ступінь вини відповідача та інших обставин справи.
Виходячи із обставин справи, принципів законності та справедливості, факт наявності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму середнього заробітку співмірної з коштами, виплаченими йому 15.12.2020 у розмірі 52 387,40 грн. та враховуючи частковий розрахунок з позивачем при звільненні у серпні у розмірі 10 307, 16 грн. Відтак, сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, яка буде співмірною з урахуванням усіх обставин справи, становитиме 25 000 грн.
Щодо доводів відповідача, що на спірні відносини не поширюються вимоги ст.ст.116, 117 КЗпП України, суд зазначає наступне.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).
При цьому, у суду відсутні підстави для задоволення клопотань позивача про звернення рішення до негайного виконання.
Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1200,00 грн. та судового збору у розмірі 908,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частинами 3,4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З урахуванням викладеного, зазначеними положеннями КАС України передбачені вимоги щодо документального підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката.
У якості підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу, представник позивача надав копію свідоцтва Сергієнко О.Ю. про право на заняття адвокатською діяльністю та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВМ №1012671 (а.с.25-26), договір про надання правової (правничої) допомоги № 5 від 18.01.2021, укладеного між адвокатським бюро «Олега Сергієнка» в особі керуючого бюро Сергієнка Олега Юрійовича, який діє на підставі статуту, з однієї сторони і ОСОБА_1 з іншої сторони, відповідно до якого бюро приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; - складання та підписання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; - складання та підписання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); - представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення,органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України, органах та установах Збройних Сил Україна, Національної гвардії України тощо з будь-яких питань (а.с.20-21).
Також позивачем надано додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 5 від 18.01.2021 р., з якого вбачається, що підготовка позовної заяви складає 1200 грн. (а.с.22,23).
Окрім того, позивачем надано прибутковий касовий ордер № 1 від 03 лютого 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 на користь адвокатського бюро «Олега Сергієнка» було сплачено 1200 грн. (а.с.25).
Відповідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Відтак, з огляду на рівень складності справи, її значення для позивача та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності та враховуючи часткове задоволення позовних вимог вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 800 грн.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 500 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 800 грн. (вісімсот гривень) та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 500 грн. (п`ятсот гривень).
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова