Справа № 420/27437/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- скасувати рішення №96 від 30.09.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області переглянути заяву ОСОБА_1 від 24.09.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і зарахувати до стажу, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 період роботи у Ізмаїльському заводі «Еталон» з 29.06.1979 року по 21.06.1995 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст. 100, п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24 вересня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, до сервісного центру №7 по обслуговуванню громадян у м. Ізмаїлі ГУ ПФУ в Одеській області згідно порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заява була надіслана поштовим відправленням 15 травня 2021 року, № 058 та отримана адресатом 18.05.2021 року. Відповіді на заяву позивач не отримала.

Також адвокатом було зроблено адвокатський запит до Головного пенсійного фонду України в Одеський області про надання інформації про результати розгляду заяви, але адвокатський запит також був проігнорований.

24.09.2021 року позивач повторно особисто звернулась з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, до сервісного центру №7 по обслуговуванню громадян у м. Ізмаїлі ГУ ПФУ в одеській області згідно порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заява була зареєстрована 24.09.2021 року та була розглянута як «заява про призначення пенсії за віком» незважаючи на те, що позивачем була подана заява саме про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з ст.100, п. «а» ч. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

По заяві було прийнято рішення №96 від 30.09.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком з посиланням на ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Вважаючи відмову ГУ ПФУ в Одеській області у проведенні перерахунку пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 04.01.2022 р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

04.02.2022 року за вхід. №7530/22 надійшов відзив на позов ГУ ПФУ в Одеській області, в якому, зокрема, наголошено на тому, що Головне управління не розглядало питання про призначення Позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 114 розділу XIV ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до Списку №1, у зв`язку з відсутністю належним чином підтвердженого необхідного пільгового та страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Пільгова довідка відсутня. Позивач разом з заявою про призначення пенсії надала довідку про заробітну плату за період з 1984 року по 1989 рік включно, яка видана заводом «Еталон» .

Однак, відсутні підстави в підтвердженні періоду роботи з 29.06.1979 року по 21.06.1995 року, оскільки завод «Еталон» знаходиться в стадії припинення. В такому разі необхідна уточнююча довідка про періоди роботи, видана у відповідності до Порядку №637.

Також відсутні документи, які підтверджують виконання робіт протягом повного робочого дня, шо дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Довідка №10 про заробітну плату за період роботи з вересня 1984 року по грудень 1989 року, яка видана Позивачу не відповідає нормам вищевказаного Порядку, адже в порушення додатку І Порядку в довідці про заробітну плазу для обчислення пенсії не має даних про те, що «на всі виплати нараховані страхові внески до Пенсійного фонду», відсутня адреса місцезнаходження первинних документів, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам, підписи посадових осіб завірені печаткою відділу кадрів, а не гербовою печаткою підприємства.

Слід зазначити, що довідка засвідчена печаткою відділу кадрів, який не маг право видавати довідки про заробітну плату.

Довідка видана згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 26.06.2002 року за №224/30, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики №398/196 від 02.12.2005 року, тобто на час видачі довідки про заробітну плату зазначений Порядок був не чинний.

Правонаступником заводу «Еталон» є Українська Державна корпорація «Укрзакордоннафтогазбуд», яка повідомила про відсутність даних про нарахування та виплату заробітної плати за період з 22.11.1979 року по 11.05.1994 року. Отже, довідка про заробітну плату, яка надана заводом «Еталон», яка завірена печаткою відділу кадрів не може бути допустимим доказом по справі у розумінні ст. 73-76 КАС України.

Встановлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Документи про заробітну плату для призначення пенсії подаються лише в оригіналах, належним чином оформлених та завірених підписами уповноважених осіб.

Головним управлінням було встановлено, та у наданих документах відсутні відомості щодо специфічних доплат та виплат, які надаються працівникам за виконання робіт у важких умовах праці. Саме такі відомості свідчать про факт безпосередньої зайнятості працівника в умовах виконання робіт, що дають право на призначення пільгової пенсії.

Відсутність підтвердження пільгового стажу належними доказами не породжує для останньою виникнення права на пенсію за віком на пільгових умовах. (Вказаний правовий висновок підтверджено Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі №484/2323/16-а).

За таких умов, трудова книжка Позивача не дає можливості точно встановити факт її виконання робіт, що передбачені відповідним Списком №1.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, до сервісного центру №7 по обслуговуванню громадян у м. Ізмаїлі ГУ ПФУ в Одеській області згідно порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Заява була надіслана поштовим відправленням 15 травня 2021 року, № 058 та отримана адресатом 18.05.2021 року. Відповіді на заяву позивач не отримала.

20.07.2021 року за вх. №24246/Я-2800-21 позивач направила до Головного управління ПФУ в Одеській області скаргу щодо не надання відповіді.

Листом від 26.08.2021 року за вих.. №25235-24246/Я-03/8-2800/21 Головне управління ПФУ в Одеській області у відповідь на скаргу позивача зазначило, що на звернення від 21.05.2021 року відповідь надана листом від 02.06.2021 №8859-8958/Я-02-1500/21, та зазначено, що з заявою про призначення пенсії (передбаченої Порядком №22-1) позивач не зверталась.

24.09.2021 року позивач повторно особисто звернулась з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, до сервісного центру №7 по обслуговуванню громадян у м. Ізмаїлі ГУ ПФУ в одеській області згідно порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з ст.100, п. «а» ч. 1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До заяви надано наступні документи:

заява про перерахунок пенсії №4450;

паспорт серії НОМЕР_1 ;

довідка з ДПІ про облік як суб`єкт підприємницької діяльності;

довідка про зміну назви організації №5 від 02.07.2020 р.;

довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення;

довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р.;

довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;

документи про стаж довідка №952 від 26.06.79, №5 від 02.07.20, №Я-225 від 16.07.21, №Я-58 від 02.03.21, виписка з наказу №169к;

свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 ;

трудова книжка від 26.07.1979.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 , заповненої 26.06.1979 р. на ім`я ОСОБА_1 , яка була додана до заяви, встановлено:

29.06.1979 р. позивача прийнято учнем монтажника р/апаратури у відділ 23;

06.12.1979 р. присвоєно 1 розряд монтажника р/апаратури;

15.01.1981 р. присвоєно 2 розряд монтажника р/апаратури;

01.06.1982 р. присвоєно 3 розряд монтажника радіоапаратури;

21.06.1995 р. звільнено за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років ст. 38 КЗпП України.

30.09.2021 року Головним управлінням ПФУ в Одеській області прийнято рішення №96, яким вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено:

«Пенсійний вік, визначений статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», становить 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», становить 28 років.

Страховий стаж особи становить 23 роки 5 місяців 17 днів.»

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

За дослідженням копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , заповненої 26.06.1979 р. на ім`я ОСОБА_1 , судом встановлено, що позивач у вказані періоди був працевлаштований та працював на таких посадах:

29.06.1979 р. позивача прийнято учнем монтажника р/апаратури у відділ 23;

06.12.1979 р. присвоєно 1 розряд монтажника р/апаратури;

15.01.1981 р. присвоєно 2 розряд монтажника р/апаратури;

01.06.1982 р. присвоєно 3 розряд монтажника радіоапаратури;

21.06.1995 р. звільнено за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років ст. 38 КЗпП України.

У заяві від 24.09.2021 року про призначення пенсії позивач чітко вказав дані періоди, які відображені у трудовій книжці, та вказав, які з них, на його переконання, відповідають роботам зі Списку №1.

Натомість, в оскаржуваному рішенні вказані вище періоди не були включені до спеціального стажу, а неможливість їх врахування за даними трудової книжки та довідки визначена, оскільки в трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи та довідка про заробітну плату завірена печаткою відділу кадрів, а не керівника підприємства.

Ані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані Порядком №637 не встановлено критерію оцінки відомостей трудової книжки при вирішенні питання щодо призначення пільгової пенсії. Встановлення такого критерію відповідачем у даному випадку не обумовлено жодним нормативно-правовим актом, а тому пенсійний орган діяв поза межами правового регулювання, що суперечить ст. 19 Конституції України.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а зазначив, що «підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці».

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначає, суд застосовує вказаний висновок до спірних правовідносин.

Аналізуючи зміст оскаржуваної відмови суд звертає увагу, що пенсійним органом проаналізовано періоди роботи позивача та зазначено про відсутність необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Разом з тим у відзиві на позовну заяву, Відповідачем щодо спірного періоду (29.06.1979 р. по 21.06.1995 р. монтажника радіоапаратури Ізмаїльський завод «Еталон») зазначено, що правонаступником заводу «Еталон» є Українська Державна корпорація «Укрзакордоннафтогазбуд», яка повідомила про відсутність даних про нарахування та виплату заробітної плати за період з 22.11.1979 року по 11.05.1994 року, а тому, довідка про заробітну плату, яка надана заводом «Еталон», яка завірена печаткою відділу кадрів не може бути допустимим доказом по справі у розумінні ст. 73-76 КАС України.

Разом з тим, посилання на відповідні відомості отримані від Української Державної корпорації «Укрзакордоннафтогазбуд» в оскаржуваному рішенні відсутні та доказів отримання таких до суду не надані.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази суд зазначає, що недоліків відомостей трудової книжки відповідачем не встановлено, а зміст відповіді Української Державної корпорації «Укрзакордоннафтогазбуд» вказує лише на відсутність документів на підтвердження періодів роботи, а не на не підтвердження цього періоду як такого.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За аналізом наведених вище міркувань суд дійшов висновку про необґрунтоване неврахування спірного періоду до страхового стажу, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах.

Крім цього, у відзиві на позовну заяву та в оскаржуваному рішенні представник відповідача зазначив, що надання підтверджуючих документів є обов`язком пенсіонера щодо забезпечення свого права на пенсійне страхування та визначений як засада загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Як вбачається із цитованих норм чинного законодавства, зобов`язання щодо визначення обставин, які є підставою для перерахунку особі пенсії, покладені не лише на заявника, а й на пенсійний орган, який розглядає заяву про призначення пенсії.

Натомість, будь-яких доказів на підтвердження виконання пенсійним органом своїх зобов`язань щодо пошуку інформації до суду не надано та у спірному рішенні не зазначено.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та способу захисту порушених прав в контексті відповідності процесуальному законодавству та принципу пропорційності суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.1, 2 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Аналіз цитованих норм дає підстави вважати, що у адміністративному судочинстві встановлення факту - це не предмет позову та не мета судового розгляду справи, а правовий засіб, за допомогою якого перевіряється правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

На підтвердження цього свідчить і те, що згідно ч.1, 2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При дослідженні судом обставин даної справи встановлено, що встановлення факту неврахування страхового стажу без будь-яких інших правових наслідків не є ефективним засобом захисту порушених прав ОСОБА_1 . Більше того, вказаний висновок відповідача оформлений відповідним рішенням (відмовою).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування скасувати рішення №96 від 30.09.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області переглянути заяву ОСОБА_1 від 24.09.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і зарахувати до стажу, що дає право на призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 період роботи у Ізмаїльському заводі «Еталон» з 29.06.1979 року по 21.06.1995 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст. 100, п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24 вересня 2021 року, то суд вказує про таке.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Тобто, саме Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, безпосередньо органи Пенсійного фонду мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, зокрема прийняття відповідного рішення, оскільки прийняттю такого рішення передує дослідження та аналіз відповідного стажу роботи особи, що звернулася за призначенням пенсії; перевірка та оцінка наданих доказів на предмет їх прийнятності та достатності.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якого підтвердження трудового стажу також здійснюється органами Пенсійного фонду.

У даному спорі суд не обраховує стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивача визначені періоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.09.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 908,00 грн., сплачені згідно квитанції №ПН55 від 22.12.2021 року підлягають стягненню частково на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №96 від 30.09.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.09.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст. 100, п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) грн. 00 коп., сплачені згідно квитанції №ПН55 від 22.12.2021 року за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, )

Головуючий суддя Н.В. Потоцька