Справа № 140/10841/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 рокуСправа № 140/10841/21 пров. № А/857/497/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Редрок» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року (суддя Ковальчук В.Д., м.Луцьк, повний текст складено 25 листопада 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Редрок» (далі ТОВ) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі Головне управління) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове-повідомлення рішення (далі ППР) від 13.07.2021 №№, (далі ППР №№4016, 4019 відповідно).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги з покликанням на висновки, що наведені в акті перевірки вказує про порушення позивачем вимог податкового законодавства, що призвело до безпідставного завищення сум податку на додану вартість (далі ПДВ), яка підлягає бюджетному відшкодуванню. Також заперечує проти стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про помилковість тверджень відповідача про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку у березні 2021 року та заниження позитивного значення, яке сплачується до державного бюджету.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ТОВ 03.05.2017 зареєстровано Камінь-Каширською районною державною адміністрацією, 04.05.2017 взято на податковий облік в органах державної податкової служби, основний вид діяльності КВЕД 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

У період з 27.05.2021 по 04.06.2021 Головним управлінням проведено документальну позапланову виїзну перевірку щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт від 11.06.2021 №4853/07-03/41312568 (далі Акт, т.1 а.с.22-40).

У вказаному Акті, податковим органом було встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК), внаслідок чого занижено позитивне значення, яке сплачується до державного бюджету, на загальну суму 520640 грн та завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2) на загальну суму 942829 грн.

13.07.2021 на підставі Акта відповідачем прийнято ППР:

№4016, яким встановлено завищення та зменшено ТОВ суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку у березні 2021 року в сумі 942829 грн та застосовано штрафні (фінансові санкції) на суму 94282,90 грн;

№4019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 520640 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 52064 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 185.1 статті 185 ПК визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

За приписами пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Пунктами 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Абзацом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Як підтверджується матеріалами справи під час перевірки посадовими особами Головного управління на основі вибіркового співставлення даних первинних документів з виробництва та реалізації піддонів ТОВ за березень 2021 року встановлено списання та реалізацію піддонів в кількості 3667 шт, які вироблені в березні цього року без складання податкових накладних та відображення в податкових зобов`язаннях факту їх реалізації, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань на загальну суму 1454784, 40 грн за березень 2021 року, що в свою чергу призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на суму 942829 грн та заниження суми позитивного значення, яке сплачується до державного бюджету на суму 511955 грн. Крім того, згідно проведеного аналізу Єдиного реєстру податкових накладних перевіряючими встановлено порушення термінів реєстрації податкових накладних від 16.03.2021 №121, №329, від 19.03.2021 №1, №2.

За даними вищенаведеної податкової декларації з ПДВ за березень 2021 року (ряд. 2.1 Декларації) операції з вивезення товарів за межі митної території України, які згідно з чинним законодавством оподатковуються податком за ставкою «0» становлять 17573195 грн, за даними перевірки 18790494 грн, відхилення - 1217299 грн.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ у Декларації включено до складу податкових зобов`язань по операціях, що оподатковуються податком за нульовою ставкою виписані в березні 2021 року податкові накладні, по яких датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, є лютий 2021 року (с.27 Акта).

Крім того, посадовими особами відповідача встановлено, що згідно даних ЄАІС «Митниця» ТОВ в березні 2021 року подано та оформлено 113 ВМД по операціях з експорту товарів на загальну суму 17222114 грн, однак позивачем в порушення підпункту б) пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК не нараховано податкових зобов`язань по операціях, що оподатковуються податком за нульовою ставкою за березень 2021 року по 7 ВМД на загальну суму 1217302,45 грн. Крім того, суб`єктом господарювання в порушення пункту 201.10 статті 201 ПК не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) в терміни, встановлені цим Кодексом податкові накладні на суму 1217302,45 грн за березень 2021 року. Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що ТОВ занижено податкові зобов`язання на загальну суму 1217302,45 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

На підтвердження списання та реалізації піддонів в кількості 36767 шт, які вироблені ТОВ, позивач надав контролюючому органу оборотно-сальдову відомість по рахунку 26 за березень 2021 року, в якій відображено залишки продукції на початок та на кінець місяця, кількість виготовленої продукції та кількість реалізованої продукції.

Із даного зведеного облікового документа слідує наступне: на початок місяця наявні піддони в кількості 8 662 шт.; виготовлено 60440 шт; продано 61568 шт; залишок - 7534 шт.

Продаж піддонів у березні 2021 року в кількості 61568 шт підтверджується первинними бухгалтерськими документами, а саме: накладними на передачу готової продукції; міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR); рахунками фактурами (інвойсами); вантажно-митними деклараціями (МД-2); повідомленнями про фактичне вивезення товарів за межі митної території України, а також фітосанітарними сертифікатами. Відтак, до складу проданих піддонів у кількості 60440 шт увійшли 36767 шт піддонів.

Під час перевірки встановлено, що частина фітосанітарних сертифікатів видана Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захист споживачів у лютому 2021 року, у зв`язку з чим податковий орган дійшов висновку, що знезараження піддонів відбулось у лютому 2021 року. Позивач зазначає, що державною установою невірно зазначено дати проведення термічної обробки піддонів в кількості 2760 шт, які експортовано 06.03.2021, 10.03.2021, 12.03.2021, у сертифікатах яких зазначена дата проведення термічної обробки у лютому 2021 року. При цьому, факт знезараження цих піддонів у березні 2021 року підтверджується актом надання послуг №156 від 31.03.2021 на виконання договору про надання послуг від 04.01.2021, укладеного з Виробничо-комерційним приватним підприємством «Агропромтехцентр».

Додатково під час апеляційного розгляду справи представником позивача долучено документи про те, що спірні піддони проходять термічну обробку в розібраному вигляді ( у вигляді заготовки), що свідчить про те, що процедура термічної обробки не є стадією завершення виготовлення піддона, а отже і дата проведення такої обробки не впливає на сам факт виникнення податкових зобов`язань зі сплати ПДВ, оскільки відсутній об`єкт оподаткування як такий.

До того ж, як вірно зазначено судом першої інстанції, фітосанітарний сертифікат не є первинним бухгалтерським документом, яким підтверджується факт вчинення господарської операції, а є виключно дозвільним документом, який надає право експорту товару. Оскільки внаслідок його видання не виникає будь-яких змін в структурі активів та зобов`язань платника податків, що є ознакою вчинення господарської операції постачання товарів.

Такий документ має виключно дозвільний характер і є одним із документів, який надає право на експорт лісопродукції.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 9 Закону №996-XIV неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З наведеного слідує, що невірне зазначення дати проведення термічної обробки продукції в дозвільному документі не може бути підставою для виникнення податкових зобов`язань, оскільки умовою нарахування ПДВ згідно пункту 187.1 статті 187 ПК є дата зарахування коштів або постачання товарів.

З врахуванням наведеного суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наданими суду та податковому органу первинними документами підтверджено експорт продукції, в тому числі піддонів в кількості 36767 ш. у березні 2021 року, що відображено у бухгалтерському обліку товариства.

Щодо невчасної реєстрації податкових накладних, то матеріалами справи підтверджується наступне.

Так, ТОВ у березні 2021 року подано 113 ВМД по операціях експорту товарів на загальну суму 17222114 грн, однак реєстрацію податкових накладних (від 13.04.2021 №55, від 06.04.2021 №17, №18, від 05.04.2021 №12, від 02.04.2021 №4, №5, від 01.04.2021 №3) на частину товару на суму 1217302,45 грн здійснив у квітні 2021 року, тобто після закінчення митних формальностей.

Як зазначалося вище, за приписами підпункту б) пункту 187.1 статті 187 ПК датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема: дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Отже, у разі експорту товарів датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства.

Оскільки митні декларації (ВМД) подані позивачем щодо експорту товару у березні 2021 року (30.03.2021), що не заперечується податковим органом, а митне оформлення завершилось згодом (у квітні 2021 року), тому датою виникнення податкових зобов`язань відповідно до пункту б) пункту 187.1 статті 187 ПК слід вважати дату оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України.

Таким чином, податковим органом не доведено заниження податкових зобов`язань на загальну суму 1217302,45 грн.

Крім того, згідно акту приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії від 31.03.2021 №105/526-1739000/3/1 ТОВ отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (далі ТОВ-1) активну електроенергію на суму 51626,32 грн, в т.ч. ПДВ 8604,39 грн.

Станом на 01.03.2021 відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 за березень 2021 року по взаємовідносинах з ТОВ-1 рахується кредиторська заборгованість на суму 3 953,60 грн.

Відповідач вважає, оскільки ТОВ складена податкова накладна від 31.03.2021 №2200946 на повну суму оплати згідно платіжного доручення від 05.03.2021 №3904 на загальну суму 52112,60 грн, в т.ч. ПДВ 8685,43 грн, а не на різницю 48159 грн, тому позивачем завищено податковий кредит по придбанню активної електроенергії в контрагента ТОВ-1 на загальну суму 8685,43 грн. Крім того, відповідач вважає, що податкова накладна від 31.03.2021 №2200946 складена з порушеннями пункту 201.1 статті 201 ПК податкового законодавства.

Однак з такими твердженнями податкового органу суд не погоджується, оскільки податкова накладна від 31.03.2021 №2200946 складена ТОВ-1 на загальну суму 52112,60 грн, в т.ч. ПДВ 8685,43 грн, внаслідок оплати позивачем електроенергії на суму 52112,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 05.03.2021 №3904. При цьому, у податкового органу не виникали заперечення щодо реєстрації такої накладної в ЄРПН. А тому контрагент позивача у відповідності до вимог пункту 187.1 статті 187 та пункту 201.1 статті 201 ПК зобов`язаний був скласти податкову накладну від 31.03.2021 №2200946 від 31.03.2021 на всю суму оплати за поставку активної електроенергії.

До того ж, податковим органом не доведено в чому полягає порушення пункту 201.1 статті 201 ПК під час реєстрації податкової накладної від 31.03.2021 №2200946, а також не наведено норм податкового законодавства, які зобов`язують здійснити реєстрацію податкової накладної з урахуванням розміру кредиторської заборгованості.

Крім того, податкова накладна складена та зареєстрована контрагентом позивача ТОВ-1, а не ТОВ, тому позивач не уповноважений здійснювати коригування суми, зазначеної в податковій накладній.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не доведено порушення податкового законодавства позивачем щодо завищення податкового кредиту по придбанню активної електроенергії в контрагента ТОВ-1 на загальну суму 8685,43 грн за березень 2021 року та завищення такої суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, є необґрунтованими та належним чином не доведеними твердження відповідача про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку у березні 2021 року в сумі 942829 грн та заниження позитивного значення, яке сплачується до державного бюджету на загальну суму 520640 грн.

Відтак, ППР №№4016, 4019 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо заперечень скаржника стосовно стягнення в користь ТОВ витрат на правничу допомогу у розмірі 4500 грн, то оцінивши подані документи на понесення судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд підтримує висновки суду першої інстанції, що такі витрати є реальними, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору і підтвердженими матеріалами справи, тому повністю доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу у цій справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року без змін. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 18 квітня 2022 року.