Справа № 140/38/22
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/38/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання відмови протиправною у поверненні сплаченого єдиного внеску за період 2017-2021 років, зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення на його користь надміру сплачених сум єдиного соціального внеску в сумі 19808,24 грн. та подати зазначений висновок для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Волинській області, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює незалежну професійну діяльність, перебуває на податкову обліку та за 2017-2021 роки здійснив сплату єдиного соціального внеску у подвійному розмірі як фізична особа-підприємець та особа, що здійснює незалежну професійну діяльність.. Крім того, з 21.10.2021 перебуває у трудових відносинах з Луцьким інститутом розвитку людини Вищого навчального закладу Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна, яким сплачується єдиний внесок як роботодавцем. Внаслідок цього позивач звернувся до ГУ ДПС у Волинській області із заявою від 25.05.2021, в якій просив зарахувати сплачений ним страховий внесок у розмірі 28 552,72 грн. в рахунок майбутніх платежів суб`єкта підприємницької діяльності. Однак листом від 16.07.2021 відповідач відмовив у задоволенні такої заяви, оскільки кошти були враховані в сплату згідно поданих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Вказану відмову позивач вважає безпідставною, оскільки вважає, що не повинен сплачувати єдиний внесок в подвійному розмірі з огляду на те, що у вказаний період сплачував єдиний внесок як фізична особа-підприємець та є найманим працівником.

З урахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає позов безпідставним з тих підстав, що єдиний внесок сплачений позивачем як фізичною особою-підприємцем та особою, яка проводить незалежну професійну діяльність у відповідності до поданих ним звітів за 2017-2020 роки. Станом на 31.11.2021 переплата становить 55,52 грн. Платником самостійно були подані звіти про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому вказані у них суми є узгодженими. Також звертає увагу на те, що відповідно до поданих звітів позивач отримував дохід від провадження незалежної професійної діяльності. З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи здійснювати за участі представника ГУ ДПС у Волинській області.

У відповіді на відзив позивач не погоджується із твердженнями представника відповідача у відзиві, оскільки він сплачував як фізична особа-підприємець єдиний внесок у порядку та розмірах, визначених законодавством, в розмірі не менше мінімального, а тому це виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску ще і як особою, яка має право проводити незалежну професійну діяльність, проте не отримувала дохід від неї. Крім того, у 2017 році отримав дохід у розмірі 51 017,53 грн. як самозайнята особа та сплати єдиний внесок у розмірі 8 800.00 грн. Також просить врахувати на підтвердження факту існування трудових відносин копію наказу про прийняття на роботу як найманого працівника.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 19 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд в судовому засіданні за участю сторін адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований з 03.10.2001 як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності якого є: 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.08.2018.

ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується копією відповідного свідоцтва №245 від 04.06.2003.

Також позивач має право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), про що свідчить копія відповідного свідоцтва №241 від 17.04.2013.

Довідкою Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області від 18.06.2013 № 032 про взяття на облік платника податків підтверджено, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, арбітражний керуючий та адвокат узятий на облік в органах державної податкової служби з 19.11.2002 за №712.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець (код основного виду економічної діяльності 70.22) та як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність (код основного виду економічної діяльності 69.10) за 2017-2020 роки подавав до податкового органу звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Так, за 2017 рік позивач 07.02.2018 подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, як за фізичну особу-підприємця (далі - ФОП), де визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, але не менше за розмір мінімальної заробітної плати у сумі 38400,00 грн. та нарахував єдиний внесок у сумі 8448,00 грн.

Також за 2017 рік подав 02.05.2018 звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, як за особу, яка проводить незалежну професійну діяльність, де визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок у розмірі 75200,00 грн. та нарахував єдиний внесок у сумі 16544,00 грн.

За 2018 рік ОСОБА_1 подав 06.02.2019 звіт, як за ФОП, де визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок 44676,00 грн. та нарахував єдиний внесок у сумі 9828,72 грн.

Водночас подав 24.04.2019 за 2018 рік звіт, як за особу, яка проводить незалежну професійну діяльність, де визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок 44676,00 грн. та нарахував єдиний внесок у сумі 9828,72 грн.

За 2019 рік 07.02.2020 подав звіт, як за ФОП, де визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок 50076,00 грн. та нарахував єдиний внесок у сумі 11016,72 грн.

Крім того, за 2019 рік 04.05.2020 подав звіт, як за особу, яка проводить незалежну професійну діяльність, де визначив суму доходу у розмірі 0 гривень та нарахувати єдиний внесок у сумі 0 грн.

09.02.2021 ОСОБА_1 подав звіт за 2020 рік, як за ФОП, де визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок 43615,00 грн. та нарахував єдиний внесок у сумі 9595,30 грн.

Також за 2020 рік подав 29.04.2021 за 2020 рік звіт, як за особу, яка проводить незалежну професійну діяльність, де визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок 0,00 грн. та нарахував єдиний внесок у сумі 0,00 грн.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків за 2017-2021 роки станом на 30.11.2021 за ОСОБА_1 рахується переплата у сумі 55,52 грн.

25.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС у Волинській області із заявою, в якій, посилаючись на подвійну сплату страхових внесків за 2017-2021 роки, просив зарахувати сплачений ним страховий внесок у розмірі 28 552,72 грн. в рахунок майбутніх платежів суб`єкта підприємницької діяльності.

Листом від 16.07.2021 вих. № 11180/6/03-20-24-06 ГУ ДПС у Волинській області відповідач відмовив у задоволенні такої заяви, оскільки кошти були враховані в сплату згідно самостійно поданих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-VI).

За змістом статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема:

1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого пункту першого частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 2 частини першої цієї статті визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску..

Відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті визначено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI).

Абзацом першим частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до абзаців 3, 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

З вищенаведеного слідує, що відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та особи, які провадять незалежну професійну діяльність є окремими платниками єдиного внеску.

Позивач ОСОБА_1 , як зазначалося вище, є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є: 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування, а також є особою, яка провадить незалежну професійну діяльність у сфері права (код основного виду економічної діяльності 69.10).

У зв`язку з цим позивач подавав окремі звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, про які зазначалося вище. У вказаних звітах позивач самостійно зазначав суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, та визначав суму нарахованого єдиного внеску, з врахуванням мінімального страхового внеску, що становить не менше 22% мінімального розміру заробітної плати.

Тобто, позивач самостійно подав відповідні звіти, в яких нарахував та сплатив єдиний внесок одночасно як фізична особа-підприємець та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. При цьому, суд звертає увагу на тому, що основний вид економічної діяльності позивача як фізичної особи-підприємця та як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різний, тобто є джерелами різного виду доходу. Зокрема, позивачем у поданих звітах за 2017-2018 роки як за фізичну особу-підприємця, так і за особу, яка провадить незалежну професійну діяльність відображені суми доходу, на які нараховувався єдиний внесок. При цьому, у звітах за 2019-2020 роки як за особу, яка провадить незалежну професійну діяльність сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, вказана з нульовим показником, тобто, відсутність доходу, та відповідно сума нарахованого єдиного внеску становить 0 грн.

Отже, позивачем сплачений єдиний внесок із сум доходів, які він самостійно вказав у звітностях.

Верховний Суд у постанові від 12.12.2019 у справі №580/971/19, на яку позивач посилається у позові та відповіді на відзив, вказав, що фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Оскільки позивач як фізична особа-підприємець сплачував єдиний внесок у порядку та розмірах, визначених законодавством, в розмірі не менше мінімального, це виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19) та від 5 грудня 2019 року (справа № 260/358/19).

З наведених правових позицій Верховного Суду слідує, що сплата єдиного внеску у порядку та розмірах, визначених законодавством, в розмірі не менше мінімального, виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску такою особою ще і як особою, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Разом з тим, у поданих звітах за 2017-2018 роки, як за особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, позивач самостійно відобразив суми доходу, на які нараховувався єдиний внесок. Тобто, позивач у вказаних звітах підтвердив отримання доходу за 2017-2018 роки від провадження незалежної професійної діяльність, а тому є також є окремим платником єдиного внеску від цієї діяльності.

У наведеній постанові від 12.12.2019 у справі №580/971/19 Верховний Суд вказав на те, що за встановленими у цій справі обставинами, позивач не перебував на обліку платника єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, та відповідно не подавав звітність як такий платник, а контролюючий орган самостійно встановив позивачу як платнику єдиного внеску фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності, що за висновками Верховного Суду у зразкові справі є неправомірним.

У спірному ж випадку, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку платником єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, а також як фізична особа-підприємець, а тому у випадку отримання доходів від таких видів діяльності зобов`язаний сплачувати єдиний внесок.

Також позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність та працюючи найманим працівником, зобов`язаний сплачувати єдиний внесок за здійснення такої господарської діяльності. До того ж, позивачем не надано доказів нарахування та утримання єдиного внеску із його заробітної плати у Луцькому інституті розвитку людини Вищого навчального закладу Відкритий міжнародний університет розвитку людини Україна.

Відтак, судом не встановлено надмірної або помилкової сплати позивачем сум єдиного внеску.

У відповідності до вимог частини тринадцятої статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6 затверджено Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів (далі - Порядок № 6).

Відповідно до пункту 3 Порядку №6, надміру сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону); помилково сплачені суми єдиного внеску - суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника; рахунок 3719 - відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, відкриті в органах Державної казначейської служби України.

У випадку надмірної сплати сум єдиного внеску на рахунок 3719 органом доходів і зборів здійснюється зарахування цих Коштів у рахунок майбутніх платежів за тим самим рахунком відповідно до встановленого розміру єдиного внеску та у порядку календарної черговості виникнення зобов`язань Платника з цього платежу (пункт 4 Порядку №6).

Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку № 6 повернення Коштів здійснюється у випадках:

1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719;

2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719;

3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету;

4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення (далі - Заява).

У випадках, передбачених підпунктами 1, 2 та 4 пункту 5 цього Порядку, Заява подається до органу доходів і зборів, на рахунок якого сплачено Кошти, за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку.

У випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів за місцем обліку помилково сплачених Коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення.

Помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" .

У разі надходження Заяви про повернення Коштів, що надміру сплачені страхувальниками, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, Платник додає оригінал або завірену ним копію розрахункового документа (квитанцію, платіжне доручення тощо), що підтверджує сплату Коштів на рахунок 3719.

Пунктом 7 Порядку №6 встановлено, що у разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках:

невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку;

недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації;

подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску;

наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів з рахунку 3719 платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу зробити висновок про те, що повернення надміру сплачених сум єдиного внеску здійснюється відповідним підрозділом органу доходів і зборів на підставі заяви платника податків у випадках, визначених пунктом 5 Порядку № 6, за умови відсутності у платника податків заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій. При цьому, перелік підстав, з яких платнику податків може бути відмовлено у задоволенні його заяви, передбачений пунктом 7 Порядку № 6, є вичерпним.

Таким чином, оскільки судом не встановлено помилкового та/або надміру сплаченого позивачем єдиного внеску, тому позовні вимоги про визнання відмови ГУ ДПС у Волинській області протиправною у поверненні сплаченого єдиного внеску за період 2017-2021 років, зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення на його користь надміру сплачених сум єдиного соціального внеску в сумі 19808,24 грн. та подати зазначений висновок для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Волинській області, що здійснює казначейське обслуговування відповідних бюджетних коштів та повернення надміру сплачених податків до задоволення не підлягають.

Отже, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук