Справа № 340/4749/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 340/4749/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 р. (суддя Казанчук Г.П.) в справі № 340/4749/21 за позовом ОСОБА_1 до Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки понад строку, передбаченого частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, визнання протиправним та скасування пункту 12 частини 1 рішення Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 06.05.2021 року № 230І «Про відмову у надані дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та оренду для потреб громадян» щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області; зобов`язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, яка знаходиться на території Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області за межами населеного пункту, згідно з поданим клопотанням від 16.02.2021 р. за № 252.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 р. позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 12 частини 1 рішення сьомої сесії восьмого скликання Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 06.05.2021 №230 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та оренду для потреб громадян» щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки; зобов`язано Пантаївську селищну раду Олександрійського району Кіровоградської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 16 лютого 2021 року за № 252; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в сумі 454 грн. та судові витрати на правову допомоги у розмірі 666,67 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, ухвалити нове рішення про задоволення цієї частини позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права не призведе до реального поновлення її права, висновок суду першої інстанції, що повноваження відповідача в межах спірних правовідносин є дискреційними, є неправильним, а судом першої інстанції не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду зі спірного питання, викладені в постанові в справі № 509/1350/17.

Також вказує, що судом першої інстанції неправильно здійснено розподіл судових витрат. Так, позивачем заявлено в позовній заяві 3 позовні вимоги, з яких дві основні, а одна похідна (зобов`язання вчинити певні дії), сплачено судовий збір в розмірі 1 816 грн., тому на користь позивача мав бути стягнутий судовий збір в розмірі 605,33 грн. (1/3 частина позовних вимог).

Крім того, просила здійснити розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час апеляційного перегляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем викладено позицію, за якою він заперечував проти позову.

Справа розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку спрощеного провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградській області із клопотанням від 16.02.2021 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, додавши до нього графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорта та ідентифікаційного номера.

Пунктом 12 рішенням Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області сьомого скликання від 06 травня 2021 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та оренду для потреб громадян» №230 відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З питання визнання протиправною бездіяльності відповідача з розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки понад строку, передбаченого частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, суд першої інстанції зазначив наступне.

Клопотання позивача зареєстровано відповідачем 18.02.2021 р.

Станом на цю дату вже був сформований порядок денний, до якого включено велика кількість питань, які виносились на сесію 04.03.2021 р. (82 питання). Клопотання позивача надійшло за 7 робочих днів до наступної сесії.

Згідно з інформацєю веб-сайту Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (https://pantaivska-gromada.gov.ua/docs/745728/) чергова сесія Пантаївської селищної ради (після 04 березня 2021 року) вказана як 06 травня 2021 року і саме на цій сесій було розглянуто клопотання позивача та прийнято спірне рішення.

Суд першої інстанції вважав, що порушене право може бути відновлено судом, водночас сам факт визнання бездіяльності щодо своєчасного не розгляду клопотання позивача, навіть у разі визнання його судом не призведе до відновленню такого права, оскільки відновлення порушеного права у такому випадку згідно зі статтею 245 КАС Українки є зобов`язання вчинити певні дії (розглянути клопотання позивача). Водночас відповідачем вже розглянуто клопотання позивача та прийнято відповідне рішення, яке є самостійним предметом даної справи.

Суд першої інстанції зазначив про відсутність обставин, які б свідчили про наявність саме протиправної бездіяльності з боку відповідача, оскільки своєчасний не розгляд клопотання позивача відбувся з об`єктивної неможливості через великий обсяг включених до порядку денного на 04 березня 2021 року різних питань щодо життєдіяльності місцевої громади, тому дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки понад строки, передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, не підлягає задоволенню.

Оскільки оскаржуване рішення мотивоване посиланням на невідповідність графічних матеріалів нормам закону та підзаконних нормативно-правових актів, при цьому відповідачем не зазначено у самому рішенні, в чому конкретно полягає така невідповідність, що не дає підстави встановити дійсну підставу відмови, суд першої інстанції вважав, що таке рішення не може вважатися правомірним та мотивованим, тому дійшов висновку, що оскаржуваний пункт 12 частини 1 рішення сьомої сесії восьмого скликання Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 06.05.2021 №230 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та оренду для потреб громадян» прийнято відповідачем у порушення вимог Земельного кодексу України та не відповідає критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню як протиправне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції виходив з такого.

Станом на день розгляду справи в суді земельна ділянки, у межах якої знаходиться бажана земельна ділянка, вже сформована (яка вказана на графічному матеріалі бажаного місця розташування земельної ділянки), оскільки згідно з даними Публічної кадастрової карти цій ділянці площею 30,5506 га присвоєно кадастровий номер :02:000:0687, проте за нормами Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою може бути розроблений лише стосовно земельної ділянки, яка не є сформованою земельною ділянкою.

В контексті обставин спору застосування способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Правова оцінка спірного рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено у рішенні, суд не досліджує, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Тому суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Разом з тим, станом на день розгляду справи судом першої інстанції не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що відповідач буде ухилятись від зобов`язання повторно розглянути заяву позивача, тому суд першої інстанції вважав, що належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, необхідно визначити саме зобов`язання відповідача повторно розглянути у місячний строк відповідне клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд першої інстанції вказав, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у сумі 1 816 грн. за дві позовні вимоги, одна з яких має похідну вимогу.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути 454 грн. (1816 908 908/2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, зважаючи на часткове задоволення позову (задоволена одна вимоги із заявлених трьох), подані відповідачем заперечення, суд першої інстанції визнав підтвердженими, співмірними та такими, що пов`язані з розглядом даної справи, витрати позивача на правничу допомогу адвоката на суму 666,67 грн., тому цю суму стягнув на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Судове рішення оскаржене позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також в частині розподілу судових витрат (судового збору).

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 16.02.2021 р. звернулась до Пантаївської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, додавши до нього графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорта та ідентифікаційного номера.

Пантаївською селищною радою 06.05.2021 р. прийнято рішення № 230 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та оренду для потреб громадян», пунктом 12 якого відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з невідповідністю поданих матеріалів вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівельної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, пославшись на частину сьому статті 118 Земельного кодексу України.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

За приписами частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам встановлені статтею 121 Земельного кодексу України, згідно з пунктом «б» частин 1 якої громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Оскільки ОСОБА_1 є громадянином України, вона має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України, відповідно до частини шостої якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону № 280/97-ВР.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відповідачем як компетентним органом розглянута заява позивача із прийняттям рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, проте рішення органу місцевого самоврядування не містить чітко визначених підстав для відмови у наданні такого дозволу.

Зазначене свідчить про порушення відповідачем приписів Земельного кодексу України та Закону № 280/97-ВР у питанні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки хоча відповідачем у спосіб, передбачений законом, питання, ініційоване позивачем, розглянуто, рішення по суті заяви прийнято, проте рішення не містить чітко зазначеної підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України в контексті спірних правовідносин відповідач має прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України.

Як зазначено вище, підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є невідповідність поданих матеріалів вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівельної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто відповідачем перелічені підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Проте відповідачем в оскарженому рішенні не зазначено, в чому саме полягає така невідповідність, тобто, при прийнятті рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем не зазначено конкретною підстави, визначеної частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відсутність обґрунтованого рішення із зазначенням підстав, встановлених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не дозволяє надати належну правову оцінку рішенню у контексті його обґрунтованості, й відповідно, прийняти рішення про зобов`язання надати такий дозвіл.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта про те, що обраний спосіб захисту порушеного права позивача є неефективним, суд вказує на таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Відтак, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти за заявою відповідне рішення або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Через те, що відповідачем не дотримано вимог частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України під час розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, суд вважає передчасним вирішення питання щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою задоволенню не підлягають.

Відтак, є правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Доводи апелянта стосовно неврахування судом першої інстанції правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові в справі №№ 509/1350/17, суд визнає необґрунтованими та зазначає про відмінність фактичних обставин в справі, що зараз переглядається, та в зазначеній справі.

В цьому випадку відповідачем у рішенні, що оскаржується, зазначено формальну підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (невідповідність поданих матеріалів вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівельної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, відповідно до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України), проте не зазначено, в чому саме полягає невідповідність, а судом не встановлено відсутність підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, адже такі конкретні підстави не зазначені відповідачем у рішенні, тобто судом не може бути надана правова оцінка правомірності зазначеної відповідачем підстави для відмови у наданні дозволу, тому суд не може зобов`язати відповідача надати такий дозвіл.

Стосовно посилання апелянта на те, що судом першої інстанції неправильно здійснено розподіл судових витрат (судового збору), суд зазначає таке.

Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування таких доводів позивачем зазначено, що нею заявлено в позовній заяві три позовні вимоги, з яких дві основні, а одна похідна (зобов`язання вчинити певні дії), сплачено судовий збір в розмірі 1 816 грн., тому на користь позивача має бути стягнутий судовий збір в розмірі 605,33 грн. (1/3 частина позовних вимог).

Суд визнає приведені доводи апелянта необґрунтованими.

Так, позивачем в межах цієї справи заявлено фактично дві позовні вимоги (визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення) та сплачено сплачено судовий збір у сумі 1 816 грн. саме за подання позовної заяви з двома позовними вимогами.

Позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення має похідну вимогу (зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою).

За своєю суттю ці вимоги (визнання протиправним та скасування рішенні і зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою) є однією вимогою, яка судом першої інстанції задоволена частково, тому є правильним стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору саме в розмірі 454,00 грн. (1 816,00 грн./2 = 908,00 грн.; 908,00 грн./2).

В апеляційній скарзі позивачем поставлено питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги, відсутні підстави для розподілу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України розглядається за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 р. в справі № 340/4749/21 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 р. в справі № 340/4749/21 за позовом ОСОБА_1 до Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 18.04.2022 р. та відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 18.04.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко