Справа № 300/7096/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/7096/21 пров. № А/857/3471/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року (ухвалене головуючим суддею Могила А.Б. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/7096/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання до призначення пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання відмови протиправною, зобов`язання до призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що має статус потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС третьої категорії. Відноситься до осіб, які постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме у м. Дубровиця Рівненської області з 22.11.1986 по 15.02.1990 років. У зв`язку з цим, з врахуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», отримала право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовило їй у такому призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.08.1985 по 28.07.1986, з 26.06.1980 по 13.05.1981 роки, попри те, що її страховий стаж складає 50 років, 09 місяців 14 днів, вона більше трьох років постійно працювала та проживала у зоні гарантованого добровільного відселення. Отже, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити їй пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21.06.2021.

Рішенням Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 21.06.2021 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач станом на 01.01.1993 проживала та працювала на території зони гарантованого добровільного відселення більше трьох років. Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-XII.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що до її страхового стажу не зараховано період роботи з 01.08.1985 по 28.07.1986, так як проміжок часу між датою звільнення та датою прийняття наказу про звільнення більше 1 місяця. Для зарахування цього періоду роботи до страхового стажу позивачкою не надано уточнюючої довідки за період роботи в Рівненській обласній лікарні.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим 12.04.1993 Івано-Франківською обласною державною адміністрацією (а.с.7).

Відповідно до змісту такого посвідчення позивач має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно працюють чи працювали, або проживають чи проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 09.09.2021 про призначення їй пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 01.10.2021 за №0900-0205-8/36274 пенсійним органом повідомлено позивача, що рішенням від 17.09.2021 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991, оскільки не підтверджено факт проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років. За наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.08.1985 по 28.07.1986, з 26.06.1980 по 13.05.1981 роки, так як проміжок часу між датою звільнення та датою прийняття наказу про звільнення більші 1 місяця. Для зарахування періодів роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючі довідки за період роботи з 01.08.1985 по 28.07.1986 в Рівненській обласній лікарні (а.с.8-9).

Позивач вважаючи таку відмову протиправною, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 796) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до положень п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09.03.1988, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XI).

Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення .

Так, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років.

Пенсійний орган вказав на те, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.08.1985 по 28.07.1986, з 26.06.1980 по 13.05.1981 роки, так як проміжок часу між датою звільнення та датою прийняття наказу про звільнення більші 1 місяця. Для зарахування періодів роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючі довідки за період роботи з 01.08.1985 по 28.07.1986 в Рівненській обласній лікарні.

Відповідно до довідки Дубровицької держадміністрації від 09.03.1993 №1229 позивач постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років у місті Дубровиця Рівненської області з 22.11.1986 по 15.02.1990 роки (а.с.10).

Згідно з Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991№106 (зі змінами) місто Дубровиця Дубровицького району Рівненської області включено до зони гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідачем не враховано документи, що підтверджують період її роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника, є його трудова книжка.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Записами трудової книжки позивача підтверджено, що остання з 01.08.1985 по 28.07.1986 роки працювала (проходила інтернатуру) в Рівненській обласній лікарні. З 16.08.1986 по 04.11.1986 працювала лікарем - невропатологом у Володимирецькій центральній районній лікарні Рівненської області, звідки її звільнено внаслідок переведення на посаду лікаря - невропатолога Дубровицької районної лікарні Рівненської області (а.с.11-12).

Колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції, щодо протиправних дій відповідача у зв`язку з не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.08.1985 по 28.07.1986, оскільки такий період підтверджений належно вчиненими записами трудової книжки та не потребує додаткового підтвердження уточнюючими довідками.

Проміжок часу між датою звільнення та датою прийняття наказу про звільнення, в даному випадку не викликає сумнівів у достовірності таких записів трудової книжки позивача та не може бути підставою для відмови зарахування цього періоду роботи до страхового стажу.

Крім цього, селище міського типу Володимирець Володимирецького району Рівненської області згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991№106 (зі змінами) включено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Відтак, з матеріалів справи слідує, що позивач станом на 01.01.1993 проживала та працювала на території зони гарантованого добровільного відселення більше трьох років.

А тому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII.

Враховуючи наведене вище суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не спростував належність та достатність наданих позивачем документів, тоді як для призначення пенсії ОСОБА_1 із зниженням пенсійного віку надані всі необхідні для цього документи, які є належними.

Відтак відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку з подальшою її виплатою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі № 300/7096/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький