Справа № 420/27226/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонтанської мільської ради Одеського району Одеської області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 06.07.2021 року №258-VIIІ «Про відмову громадянам України у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:1936 (загальна площа 3,2172 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів);

зобов`язати Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:1936 (загальна площа 3,2172 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів);

судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу по даній справі стягнути з відповідача на користь позивача;

зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду по даній справі у строки встановлені судом в порядку ст. 382 КАС України.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 13.02.2021 року ОСОБА_1 подав клопотання відповідачу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:1936 (загальна площа 3,2172 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів).

До клопотання додано: копія паспорту, РНОКПП, а також графічний матеріал на бажану земельну ділянку.

Проте оскаржуваним рішенням, на переконання представника позивача, позивачу протиправно відмовлено у задоволенні заяви.

Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення №258-УІІІ «Про відмову громадянам України у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» підставою відмови було зазначено невідповідність ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки, відповідно до Генерального плану с. Олександрівка.

Позивач не погоджується в вказаним рішенням, оскільки воно не ґрунтується на вимогах законодавства.

Позивач вважає, що посилання відповідача на невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації не може застосовуватись в даному випадку, оскільки оспорювана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту та не охоплюється генеральним планом с. Олександрівка. Місце розташування земельної ділянки не може відповідати або не відповідати не затвердженій містобудівній документації. Також, відповідачем були пропущені строки розгляду клопотання, встановлені ч. 7 ст. 118 ЗК України. Отже, в відповідача відсутні підстави для відмови в паданні відповідного дозволу позивачу» 3 метою захисту порушеного права та одержання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою позивач звертається до суду.

Окрім того, позивачем 30.06.2021 року подавався повторно запит стосовно оспорюваної земельної ділянки і 06.07.2021 року відповідач у своєму листі (копія даного листу додається) повідомив, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:1936, площею 3,2172 га, розташована за межами населеного пункту є Олександрівка території Фонтанської сільської ради та не відображена у Генеральному плані населеного пункту, відноситься до земель запасу та знаходиться у комунальній власності територіальної громади Фонтанської сільської ради, третім особам не передавалась.

Позивач вказує, що для того, щоб застосувати ефективний засіб захисту та поновлення його законних прав, суд має винести рішення, яким зобов`язати відповідача надати вказаний дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Ухвалою окружного адміністративного суду від 04.01.2022 року адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача вказує, що вивчивши матеріали клопотання відповідачем встановлено, що місце розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації «Внесення змін до схеми планування території Комінтернівського району Одеської області», затвердженої рішенням Комінтернівської районної ради Одеської області від 11.10.2013 року № 491-VI, оскільки бажана земельна ділянка перебуває в зоні дії міжнародної автомобільної дороги. Підставою відмови позивачеві відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України, стало невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, на переконання представника відповідача, твердження позивача про визнання протиправним та скасування рішення Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області в частині відмови позивачу у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства па території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів) є безпідставним та необґрунтованим.

У відзиві вказано, що на думку Фонтанської сільської ради, невірне зазначення містобудівної документації, не є підставою для скасування законного рішення, а тим більш для зобов`язання сільської ради прийняти рішення па користь позивача.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позивач звернувся до сільської ради з клопотанням у якому просить надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 та, з земельної ділянки, що має кадастровий номер :01:002:1936 загальною площею 3,2172 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

Розпорядження частиною вже сформованої земельної ділянки без її поділу суперечить діючому законодавству.

Відповідно до ч. 6 ст. 79№ Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Тобто, особа, яка є власником або користувачем сформованої земельної ділянки, має право на її поділ або об`єднання без зміни цільового призначення, що реалізується за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Разом з цим, Фонтанською сільською радою такої документації не замовлялось, що також не дає сільській раді можливості задовольнити клопотання позивача.

Вказані обставини, на переконання представника відповідача, свідчать про необґрунтованість позовних вимог позивача в частині зобов`язання сільської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

13.02.2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області клопотання від 13.02.2021 року, в якому просив відповідно до вимог ст.ст.3, 8, 14, 68 Конституції України, ст.ст. 79-1 ч.5, 84 ч.1, 118, 121, 122 ч.1 Земельного кодексу України, ст.25 Закону України «Про землеустрій» надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу комунальної форми власності, орієнтовною площею 2.00 га, що має кадастровий номер: :01:002:1936 (загальна площа 3,2172 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу. Також повідомив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивач не скористався. Надає згоду на використання і обробку персональних даних виключно для здійснення повноважень, необхідних для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

До вказаного клопотання ОСОБА_1 додав графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, а також копії паспорту, ідентифікаційного коду.

06.07.2021 року Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області на 13 сесії VIІI скликання, розглянувши заяви громадян України, а також інші додані до них документи та графічні матеріали, керуючись ст.ст.12, 38, 39, 40, 81, 116, 118, 121, 122, 123, 124 Земельного кодексу України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.19, 20, 25 Закону України «Про землеустрій», прийняла рішення № 258-VIII «Про відмову громадянам України у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким вирішено відмовити громадянам України у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно з переліком (додаток № 1) у зв`язку з невідповідністю ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки, відповідно до Генерального плану с. Олександрівка.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до рішення Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 06.07.2021 року № 258-VIII «Перелік громадян, яким відмовляється у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Фонтанської сільської ради» № 9 вирішено відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення зокрема особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм ЗК України свідчить про те, що законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам зазначеним у ЗК України документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, ст.79-1 ЗКУ визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: - у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; - шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; - шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; - шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; - за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з ч.6 ст.79-1 ЗКУ формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

Частиною 7 ст.79-1 ЗКУ встановлено, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Верховний Суд у своїх рішеннях від 03.10. 2019 року по справі №823/1172/17, від 21.08.2018 у справі №823/1179/17, від 12.03.2020 року дійшов висновку, що виходячи з аналізу положень ч.5-10 ст.79-1 ЗКУ підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Таким чином, у залежності від того, яку земельну ділянку бажає отримати громадянин - він повинен дотриматися відповідної процедури та надати відповідні заяви та документи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою реалізації свого права на отримання земельної ділянки 13.02.2021 року подав клопотання відповідачу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу комунальної форми власності, орієнтовною площею 2.00 га, що має кадастровий номер: :01:002:1936 (загальна площа 3,2172 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу. Також повідомив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивач не скористався. Надає згоду на використання і обробку персональних даних виключно для здійснення повноважень, необхідних для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Тобто заява подана про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на сформовану земельну ділянку з кадастровим номером. Між тим, на сформовані земельні ділянки подаються заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частиною 2 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 року (п.60-71) по справі №509/4156/15 зазначив, що ч.6 ст.118 ЗКУ передбачає відповідний перелік документів, що має бути поданий до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність. Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Частиною 7 ст.118 ЗКУ перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

Разом з тим, з урахуванням наведеного, враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення ч.6 ст.118 ЗКУ, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), Суд у контексті спірних правовідносин дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином, Верховний Суд надавши аналіз правовим нормам ЗКУ визначив взаємний обов`язок як громадянина, так і суб`єкта владних повноважень дотримуватись чітко норм законодавства.

Недотримання норм законодавства особою, яка звертається для вирішення питання до суб`єкта владних повноважень повинна дотримуватись вимог ЗКУ щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Оскільки положення ЗКУ у разі недотримання заявником вимог ЗКУ не звільняє орган від прийняття рішення по суті заявленого клопотання у місячний строк, що може трактуватись як протиправна бездіяльність, Верховний Суд дійшов висновку, що це може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Але у той же час вказав, що вказані мотиві повинні бути зазначені у рішенні суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не дотримана процедура звернення з відповідним клопотанням, зміст якого не відповідає вимогам закону, та в свою чергу відмова з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки відповідно до Генерального плану с. Олексанрівка не є повною та зрозумілою, оскільки позивач звертався неодноразово до відповідача та не отримував такої відповіді. Мотиви прийнятого рішення повинні бути викладені повно із зазначенням в чому саме наявна невідповідність місця розташування генеральному плану або інших причин.

Надання відповідних документів до відзиву на позов не відповідає вимогам КАС України, оскільки метою адміністративного судочинства є перевірка легітимності прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності, тобто суд перевіряє законність прийнятого рішення.

Щодо оскаржуваного позивачем рішення, суд дійшов висновку про його неправомірність оскільки оскаружване рішення невмотивоване та не містять підстав його прийняття. Інші питання в силу принципу розподілу влади при розгляді даної справи не можуть бути вирішені.

Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 року по справі №815/3799/17 зазначив, що задовольняючи позовну вимогу про зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Однак, колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними.

Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, та відповідно і форма прийнятих рішень.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не мають втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Стосовно позовних вимог зобов`язального характеру про зобов`язання Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:1936 (загальна площа 3,2172 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів), суд зазначає.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, приписами КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано всі умови для прийняття такого рішення, оскільки суд встановив, що відповідач відмовив з підстав, які не передбачені вимогами закону, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 245 КАС України.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що вказані позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

Одночасно, з метою захисту порушеного права позивача, керуючись приписами ст. 9 КАС України, суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання від 13.02.2021 року у порядку та спосіб передбачені Земельним Кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з Державного бюджету України судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір слід стягнути пропорційно з відповідача на користь позивача.

Стосовно витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Через канцелярію суду представником позивача надано заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 31500 грн.

Згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.10.2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальчуком О.М. укладено договір № 10/1-3 про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 2 цього договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта на території України з метою набуття прав на землю на підставі ст. ст. 8, 14, 19, 68 та ч. 2 ст. 40 Конституції України, ст. ст. 116,118,121,122 Земельного кодексу України, ст. 25 Закону України "Про землеустрій" та захисту пов`язаних з цим прав та законних інтересів, з цього приводу адвокат від імені клієнта має право представляти інтереси у тому числі в органах Держгеокадастру в Одеській області, в усіх судах з правом подавати від імені довірителя відповідні заяви, клопотання, відводи тощо.

Пунктом 3 договору передбачено, що адвокат та клієнт за цим договором погоджують такі гонорарні відносини: Зустріч та усна консультація з клієнтом 1000,00 гри. / одна година; складання та підготовка клопотань, заяв, запитів, адвокатських запитів - 1000,00 грн. один документ/ 1 година; написання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду - 15000,00 грн. один документ / 5-10 годин; написання заяв, клопотань та подача їх до суду - 1500 грн. один документ/одна година; участь адвоката у судових засіданнях в судах першої інстанції - 3000,00 грн. одна година/одне засідання; написання відповіді на відзив/відзиву/заперечення в судах першої інстанції - 5000,00 грн. один документ / 2-4 години.

Компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди, та інші або додаткові послуги умови мають бути врегульовані додатковою угодою.

Пунктом 4 цього договору передбачено, що клієнт має право передавати адвокату документи, необхідні для виконання доручення клієнта на зберігання згідно акту прийому-передачі, при цьому відповідно до ст. 23 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" документи, пов`язані з виконанням адвокатом доручення, не підлягають оглядові, розголошенню чи, вилученню без його згоди.

Так, сторонами укладено додаток № 4 до договору про надання правової допомоги №10/1-3 від 15.10.2020 року акт прийому-передачі юридичних послуг, відповідно до якого погоджено наступний розрахунок вартості послуг адвоката:

1. Зустріч та усна консультація з клієнтом вартістю 1000,00 грн., тривалістю одна година 1000,00 грн.

2. Складання та підготовка клопотання, запитів до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області вартістю за 1500 годину. 1 клопотання, 5 запитів - 9000,00 грн.

3. Написання, підготовка та подача позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування рішення Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним рішення про відмову у наданні дозволу та зобов`язання вчинити певні дії вартістю 15000 грн. тривалістю 6 годин, всього 15 000 грн.

4. Написання, підготовка, відправка сторонами та до суду клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження вартістю 1500,00 грн., за 1 годину, 1 документ 1500,00 грн.

Всього надано послуг на суму 26500 грн.

На підтвердження факту оплати послуг за даним Договором позивачем надано прибутковий касовий ордер №10/1-3/4 від 27.12.2021 року про сплату послуг у розмірі 26500,00 грн.

Оцінивши надані документи на підтвердження понесених витрат, суд зазначає.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі №61-3416св18.

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 26500 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, враховуючи викладене, категорію справи та те, що розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, без необхідності надання додаткових доказів, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 2000,00 грн. та саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, керуючись приписами ч. 3 ст. 139 КАС України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, витрати на правничу допомогу належать стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на ненаведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо встановлення судового контролю.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 по справі №235/7638/16-а.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 06.07.2021 року №258-VIIІ «Про відмову громадянам України у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:1936 (загальна площа 3,2172 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів).

Зобов`язати Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.02.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:1936 (загальна площа 3,2172 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів) та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області ( місцезнаходження: 67571, Одеська область, Одеський район, с. Фонтанка, вул. Степна, 4) на користь ОСОБА_1 ((РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908, 00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області (, адреса: вул. Степна, буд. 4, с. Фонтанка, Одеський район, Одеська область, 67571).

Суддя П.П. Марин