Справа № 522/10991/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/10991/21
Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 листопада 2021 року у справі за позовом громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № ПН МОД 004966 від 02.06.2021 року про накладення адміністративного стягнення на громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення через відсутність діях позивача складу правопорушення.

В обґрунтування позову зазначалось, про відсутність в діях позивача складу правопорушення.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29 листопада 2021 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні у м. Одесі у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом не взято до уваги факт звернення позивача за міжнародним захистом відразу після перетину кордону України. Також, апелянт звертає увагу, щодо ненадання судом оцінки факту незаконного утримування позивача в Чернігівському ПТПІ. Позивач звертає увагу на відсутність вини та протиправних дій в правопорушенні за яке його було притягнуто до відповідальності.

Судом апеляційної інстанції 21.03.2022 року належним чином були повідомленні учасники справи про відкриття апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без участі сторін у справі, відповідачем відзив на апеляційну скаргу до суду не надано, проте судова колегія вважає, що за наявними у справі матеріалами, справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , співробітниками Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який метою прибуття до України назвав особисті справи.

В ході проведення перевірки було встановлено, що громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає без документів на право проживання в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи, зі слів позивача співробітниками Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що він прибув на територію України у 2020 році, нелегально, поза пунктом пропуску через державний кордон. При проведені перевірки позивач не надав документ, що посвідчує його особу, а саме паспорт для виїзду за кордон, пояснивши, що він знаходяться за місцем його проживання.

Як вбачається з письмових поясненнях від 02.06.2021 року позивач зазначив про свою обізнаність, що він є нелегальним мігрантом, а також розуміння української мови без перекладача.

02.06.2021 року за фактом порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 004913 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.06.2021року ПН МОД № 004966 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у формі штрафу в розмірі 1700 грн. Позивач особисто підписав зазначений протокол та отримав його копію, що підтверджується його підписами на другому аркуші протоколу.

Зазначену постанову підписано заступником начальника Приморського РВ у м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області Калашніковою Т.Б. Також, позивач особисто підписав постанову та отримав її копію, що підтверджується його підписами на другому аркуші постанови.

Не погоджуючись з зазначеною постановою позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції та приходить до висновку, що ГУ ДМС України в Одеській області правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою про накладення адміністративного стягнення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок регулювання спірних відносин регламентовано Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року №3671-VI (далі - Закон №3671-VI) та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. №3773-VI (далі Закон № 3773-VI).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону №3671-VI довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Процедура визнання особи біженцем або такою, що потребує додаткового захисту, передбачена Розділом II Закону №3671-VI та складається з таких етапів: звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; попередній розгляд заяв; розгляд заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року №649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Правила № 649).

У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС (п. 2.5 Правил №649).

На підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з таких рішень:

а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ( п. 4.3 Правил №649).

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття територіальний орган ДМС надсилає або видає під підпис заявнику або його законному представнику письмове повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 15), з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення, про що робить відповідний запис в журналі реєстрації видачі повідомлень (додаток 16) (п. 4.6 Правил №649).

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Крім того, процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України».

За змістом частини першої статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів встановлено, що 02.06.2021 року за фактом порушення ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 004913 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 02.06.2021року ПН МОД № 004966 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у формі штрафу в розмірі 1700 грн. Позивач особисто підписав зазначений протокол , постанову та отримав їх копії.

Також, суд встановив, що 02.06.2021 року Приморським РВ ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 60 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 01.07.2021 року.

Відповідно до пп. 3.1. розділу ІІІ Наказу МВС від 28.08.2013 № 825 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС України» розглядати справи про адміністративне правопорушення у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, та накладати адміністративне стягнення відповідно до статті 222-2 КУпАП мають право керівники (перші заступники, заступники керівників) головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем вчинення правопорушення, а у разі відсутності уповноваженої посадової особи, яка розглядає справи про адміністративне правопорушення та накладає адміністративне стягнення, - особа, яка виконує її обов`язки.

Апелянт не погоджується із законністю постанови про накладення адміністративного стягнення від 02.06.2021 року ПН МОД № 004966, оскільки вважає себе не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП.

Доводи апелянта щодо невинуватість у вчиненні даного правопорушення обґрунтовуються фактом звернення до ГУ ДМС в Харківській області з заявою за міжнародним захистом відразу після перетину державного кордону України в жовтні 2020 року, а також повторним зверненням із аналогічною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до ГУ ДМС України в Одеській області з 24.06.2021 року у зв`язку втратою первинної заяви Головним управлінням Державної міграційної служби в Харківській області.

Однак, колегія суддів такі апелянта вважає неприйнятними, оскільки заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до ГУ ДМС України в Одеській області було повторно подано лише 24.06.2021 року, тобто вже після притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, судом встановлено та не заперечується у позовній заяві, що позивача було звільнено з Чернігівського пункту тимчасового тримання іноземців 22 квітня 2021 року на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі №743/378/21 за позовом Луганського прикордонного загону ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса ДПС України до позивача про продовження строку затримання.

Позивачем не надано доказів того, що він цікавився результатами розгляду поданої ним до ГУ ДМС в Харківській області первісної заяви про міжнародний захист, як під час перебування у Чернігівському пункті тимчасового тримання іноземців, так і вже після звільнення з ПТТІ.

Доводи апелянта про те, що він в травні 2021 року неодноразово звертався до Управління по роботі з шукачами захисту і соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, але йому в усній формі відмовлено у прийняті такої заяви через відсутність паспортного документу та необхідність проведення додаткових перевірок, не підтверджені належними та допустимими доказами.

В свою чергу судом встановлено, що наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 08.07.2021 № 127 позивачу відмовлено в оформлені документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. ГУ ДМС України в Одеській області було досліджено всю наявну інформацію по країні походження позивача, та встановлено відсутність обставин, які унеможливлюють примусове повернення та/або примусове видворення позивача до країни походження, передбачені ст. 31 Закону.

При цьому, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на обмеження встановлені Постановою КМУ №259 від 18.03.2020 р. щодо застосовування до позивача заходів адміністративного впливу, оскільки системний аналіз її положень свідчить, що останні стосуються іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину.

Разом з тим, наявні у справі матеріали свідчать, що позивач не намагався залишити територію України, а також не звертався до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявами про продовження строку перебування на території України, оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Як вже було вищезазначено, позивачем співробітниками Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області було повідомлено, що він прибув на територію України у 2020 році нелегально, поза пунктом пропуску через державний кордон України.

Враховуючи, що наявні у справі матеріали не містять жодних доказів у підтвердження законності перебування позивача на території України з 27 липня 2019 року, судова колегія вважає, що на даний час відсутні правові підстави вважати законним перебування громадянина Афганістану ОСОБА_1 на території України, а тому рішення суду про відмову в задоволенні позову є законним та обґрунтованим.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 листопада 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко