Справа № 200/5869/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 200/5869/21

адміністративне провадження № К/990/9226/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Головного управлiння Держпрацi у Донецькiй областi на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 сiчня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управлiння Держпрацi у Донецькiй областi, Голови лiквiдацiйної комiсiї Головного управлiння Держпрацi у Донецькiй областi Зуб Ганни Володимирiвни про стягнення коштiв,

В С Т А Н О В И В:

У травнi 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управлiння Держпрацi у Донецькiй областi (далi - ГУ Держпрацi у Донецькiй областi), Голови лiквiдацiйної комiсiї ГУ Держпрацi у Донецькiй областi Зуб Г. В., у якому просив стягнути з вiдповiдача на його користь 2842,50 грн незаконно утриманої заробiтної плати за березень 2021 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ГУ Держпрацi у Донецькiй областi на користь ОСОБА_1 суму незаконно утриманої заробiтної плати за березень 2021 року у розмiрi 2842,50 грн.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 сiчня 2022 року змiнено рiшення суду першої iнстанцiї в частинi розмiру суми, що пiдлягає стягненню. В iншiй частинi рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року залишено без змiн.

23 лютого 2022 року ГУ Держпрацi у Донецькiй областi подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 сiчня 2022 року. Заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України переглянути оскаржені судові рішення, скасувати їх та вiдмовити в позовi.

Предметом спору у цій справі є правомірність утримання зайво виплаченої заробiтної плати.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив незастосування висновку Великої Палати Верховного Суду, сформованого у постанові, ухваленій у цивiльнiй справі №753/15556/15-ц щодо можливостi застосування положень статей 1212 - 1215 Цивiльного кодексу України (далi - ЦК України) у трудових правовiдносинах та висновок Верховного Суду, сформований у цивiльнiй справi №638/12192/16-ц.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи аргументи ГУ Держпрацi у Донецькiй областi щодо незастосування висновку Великої Палати Верховного Суду, сформованого у постанові, ухваленій у цивiльнiй справі №753/15556/15-ц, Судом установлено, що висновок Суду щодо застосування положень статей 1212 - 1215 ЦК України сформовано у цивiльнiй справі, яку вирiшено на користь працiвника i зaявником не наведено обгрунтованих доводiв чим саме висновки судiв у цiй справi не вiдповiдають сформованiй правовiй позиції Суду.

Крiм того, iз змiсту оскаржених судових рiшень вбачається, що, вирiшуючи спiр та задовольняючи позов, суди виходили з того, що за приписами статтi 127 КЗпП, відрахування із заробітної плати працівників можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, проте відрахування iз заробiтної плати ОСОБА_1 було здійснено на підставі службової записки i прийняття інших наказів (розпоряджень) з цього питання судами не встановлено. Також, iз пояснень ГУ Держпрацi у Донецькiй областi вбачалося, що нарахування позивачу заробітної плати на період відкритого дисциплінарного провадження проведено внаслiдок неправильного застосування норми законодавства щодо оплати часу відсторонення від виконання посадових обов`язків. Тому суди констатували, що випадку відповідачем не доведено жодним належним та допустимим доказом, що помилка, про яку йдеться мова, є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з помилковим застосуванням закону та інших нормативно-правових актів та неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування заробітної плати. Враховуючи те, що відповідачем належного розпорядчого документу про стягнення із заробітної плати позивача надміру виплаченої суми не приймалося, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. У касацiйнiй скарзi вiдсутнi доводи на спростування цих мотивiв, а аргументи ГУ Держпрацi у Донецькiй областi зводяться лише до ототожнення понять лiчильна помилка та подвiйне нарахування заробiтної плати за один перiод.

Верховний Суд також вiдхиляє аргумент заявника щодо застосування судами норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованого у постанові Верховного Суду у справі №638/12192/16-c, оскiльки ГУ Держпрацi у Донецькiй областi не зазначило норми права, щодо якої сформовано такий висновок, належний до застосування на думку заявника касаційної скарги, а мотиви скарги, з посиланням на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зводяться виключно до власного тлумачення поняття «арiфметична помилка» та загальних фраз щодо виду правовідносин, що були предметом розгляду судом касаційної інстанції стосовно яких Суд висловив правову позицію.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявностi підстав для задоволення позову. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а вiдповiдач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Тому, лише загальні посилання на застосування норми права без урахування висновку щодо її застосування, викладеного у постанові Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Головного управлiння Держпрацi у Донецькiй областi на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 сiчня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управлiння Держпрацi у Донецькiй областi, Голови лiквiдацiйної комiсiї Головного управлiння Держпрацi у Донецькiй областi Зуб Ганни Володимирiвни про стягнення коштiв повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко