Справа № 240/16674/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у перерахунку та виплаті з 29 квітня 2021 року пенсії по втраті годувальника на дитину позивача - ОСОБА_2 , без обмеження максимальним розміром на підставі довідки з заробітної плати померлого батька дитини, ОСОБА_3 , наданої Житомирською обласною прокуратурою станом на 01.01.2021 за вих. №21-24 з вих.-21 від 19.04.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) з 29 квітня 2021 року пенсії по втраті годувальника на дитину позивача - ОСОБА_2 , в розмірі 60% від суми заробітку померлого батька дитини, ОСОБА_3 , без обмеження максимальним розміром на підставі довідки з заробітної плати, наданої Житомирською обласною прокуратурою станом на 01.01.2021 року за вих. №21-24 з вих.-21 від 19.04.2021.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що отримує пенсію по втраті годувальника на свою доньку ОСОБА_2 , яка була призначена згідно чинного на той час Закону України від 05.11.1991 №1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі Закон України «Про прокуратуру» 1991 року). У травні 2020 року відповідачем було переведено позивача з одного виду пенсії на інший, тобто за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 19.04.2021 Житомирською обласною прокуратурою підготовлена та надіслана на адресу позивача довідка про заробітну плату ОСОБА_3 станом на 01.01.2021 з урахуванням усіх її складових за відповідною (прирівняною) посадою прокурора відділу. На підставі вказаної довідки відповідачем повторно здійснено переведення позивача з одного виду пенсії на інший та її перерахунок в розмірі 60% від суми заробітку батька дитини відповідно до Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон України «Про прокуратуру» 2014 року), але обмежена максимальним розміром десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Не погодившись із таким рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 05.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач просить суд врахувати, що на час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії за довідкою, яку було видано Житомирською обласною прокуратурою 19.04.2021 за №21-243 вих-21 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р2020 за відповідною (прирівняною) посадою, Головним управлінням з 29.04.2021 проведено перерахунок пенсії позивача, з урахуванням вимог чинного законодавства.
Так, відповідач звертає увагу суду на те, що частини 13 та 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 1991 року на підставі яких позивачу призначалась пенсія, наразі не є чинними. Відповідно до чинної частини 2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» 2014 року пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати. На переконання відповідача, позивачу правомірно здійснений перерахунок пенсії на підставі довідки Житомирської обласної прокуратури в розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати.
Щодо вимоги позивача про здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, відповідач просить суд врахувати, що законодавством передбачено для осіб, яким призначено пенсію за законодавством, яке не передбачало обмеження максимального розміру, лише збереження раніше призначеного розміру пенсії, але не передбачає право на здійснення перерахунку пенсії з перевищенням максимально встановленого розміру. Зазначені норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2010 року отримує пенсію по втраті годувальника на свою неповнолітню доньку ОСОБА_2 2010 року народження, яка була призначена згідно чинного на час призначення пенсії Закону України «Про прокуратуру» 1991 року.
З прийняттям Закону України «Про прокуратуру» 2014 року та втратою чинності Законом України «Про прокуратуру» 1991 року, виплата пенсії на дитину позивача здійснювались на підставі Закону України «Про прокуратуру» 2014 року.
У травні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснило переведення пенсії, яку позивач отримувала на свою доньку за нормами Закону України «Про прокуратуру» 2014 року, на пенсію, обчислену за нормами Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України №1058-ІV).
У зв`язку із прийняттям рішення Верховним Судом України у зразковій справі №560/2120/20 (№Пз/9901/9/20) щодо перерахунку пенсій прокурорів відповідно до рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 з 13.12.2019 виникли правові підстави для перерахунку пенсії по втраті годувальника, яку позивач отримувала на свою дитину відповідно до Закону України «Про прокуратуру» 2014 року.
05.04.2021 позивач звернулась до керівника Житомирської обласної прокуратури з проханням підготувати та надіслати на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області довідку з заробітної плати ОСОБА_3 померлого батька доньки позивача.
19.04.2021 Житомирською обласною прокуратурою підготовлена та надіслана на адресу позивача за вих. №21-24звих.-21 довідка з заробітної плати ОСОБА_3 станом на 01.01.2021 з урахуванням усіх її складових за відповідною (прирівняною) посадою прокурора відділу (а.с.9).
На підставі отриманої довідки та заяви позивача, 29.04.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснено переведення пенсії, яку позивач отримує на свою доньку, на пенсію по втраті годувальника за нормами Закону України «Про прокуратуру» 2014 року та її перерахунок.
Після отримання у червні 2021 року перерахованої пенсії на свою дитину позивачем було встановлено, що пенсія перерахована з розміру 60% від суми заробітку батька дитини відповідно до Закону України «Про прокуратуру» 2014 року, але обмежена максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.
01.07.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою (а.с.10-11) про здійснення повторного перерахунку та виплату пенсії по втраті годувальника на її дитину згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» 2014 року на підставі довідки, наданої Житомирською обласною прокуратурою про заробітну плату батька дитини - ОСОБА_3 , станом на 01.01.2021 вих. №21-24звих.-21 від 19.04.2021 та заяви позивача від 29.04.2021 в розмірі 60% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження максимального розміру пенсії. Однак, пенсія не була перерахована позивачу.
Не погоджуючись із такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Щодо розміру відсотків, який підлягає застосуванню при перерахунку призначеної працівнику прокуратури пенсії суд зазначає наступне.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформував правовий висновок про те, що оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, а положення частини 2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» 2014 року, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, то при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Такий правовий висновок викладено, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі №580/5238/20.
Однак, 21 грудня 2021 року Верховний Суд прийняв постанову у справі №580/5962/20, у пунктах 25-27 якої зазначив, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» 2014 року, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закону України «Про прокуратуру» 2014 року не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону України «Про прокуратуру» 1991 року, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами. Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Законом України «Про прокуратуру» 2014 року принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів. Ураховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом України «Про прокуратуру» 2014 року порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» 1991 року, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» 2014 року.
Колегія суддів у пунктах 29-30 наведеної постанови зазначила, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі. Ураховуючи наведене, колегія суддів визнала за необхідне відступити від висновку, викладеного, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі №580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформувати правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» 2014 року, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 1991 року відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» 2014 року у частині перерахунку пенсії втратила чинність, то на спірні правовідносини поширюються положення частини 2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» 2014 року, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20.
Щодо питання застосування при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру» 1991 року, обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
У постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-а викладено висновок про те, що оскільки позивач є непрацюючим пенсіонером, і пенсія призначена йому до 01.01.2016, то до розміру пенсії позивача не застосовуються обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» 2014 року.
За змістом статті 2 Закону України від 8 липня 2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон України №3668-VI), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 1991 року, положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.
При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.
На думку колегії суддів Верховного Суду, викладеній у пунктах 42-44 постанови Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону України №3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.
Закону України «Про прокуратуру» 1991 року втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» 2014 року, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Ураховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» 2014 року питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.
З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду пункті 45 постанови Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20 вирішила відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформувати правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 1991 року, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» 2014 року.
Згідно з оскаржуваним позивачем рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 27.07.2021, після проведення перерахунку, розмір пенсії перевищив максимальний (а.с.12).
Враховуючи наведений правовий висновок Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» 2014 року, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, а позовні вимоги ОСОБА_1 у частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром задоволенню не підлягають.
Окрім того, суд зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.
ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.
Водночас розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.
При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення».
Наведена позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, яку викладено у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20.
Враховуючи наведене суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову, у зв`язку з чим суд не стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін