Справа № 452/485/22
Суддя: Казан І. С.
Дата ухвалення: 2022-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 452/485/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"01" квітня 2022 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Казана І.С.

при секретарі Кафтан О.Ю.,

із участю: представників позивача

адвокатів Дмитришин М.П., Туза Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Самборі Львівської області у залі суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним адміністративним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що постановою в.о. заступника начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Приходько Ю.Б. від 19.01.2022 року №2651/20900/21, згідно якої позивача визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно статті 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, - на суму 235721,19грн. Оскаржуваною постановою установлено, що ОСОБА_1 03.08.2021р. в зону митного контролю до ВМО№2 митного поста «Городок» було доставлено легковий автомобіль марки «VOLVO» та подано митну декларацію на товар, як такий що підлягає пільговому митному оформленню в порядку передбаченому законодавством України; сума митних платежів у відповідності до ціни товару згідно договору купівлі-продажу складала 36914,27грн. Однак у ході перевірки було виявлено, що такий транспортний засіб ввезений на територію України в зоні діяльності Харківської митниці, тобто ввезено із території Російської Федерації - держави окупанта, а тому розмитненню за такою митною декларацією не підлягає; відтак сума несплачених платежів становить 78573,73грн., а тому позивача визнано винною в ухиленні від сплати митних платежів; позивач вважає, що оскаржувана постанова відповідача є протиправною, необґрунтованою та такою що не відповідає вимогам чинного законодавства, і підлягає скасуванню в судовому порядку; оскільки умислу на зменшення митних платежів у неї не було, вона сплатила квитанцію в порядку встановленому законом, а країна походження автомобіля відповідно до номеру кузова є Швеція, будь-яких даних про те, що автомобіль перетнув кордон із Російською Федерацією у неї не було, такі не містять наявні у неї документи на автомобіль; просить поновити строк на оскарження вищезгаданої постанови та її скасувати.

У судовому засіданні представники позивача адвокат Дмитришин М.П. та адвокат Туз Б.М. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у зверненні до суду, вважали, що в діях їх довірительки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, а правомірність постанови в частині умисного заявлення нею в митній декларації неправдивих відомостей щодо походження автомобіля з метою зменшення розміру митних платежів, не підтверджена належними та допустимими доказами. На підставі наведеного просять позовні вимоги задовольнити та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №2651/20900/21 від 19.01.2022 року.

Представник Львівської митниці ДФС України подав відзив на позов ОСОБА_1 , в якому заперечив проти адміністративного позову з тих підстав, що позивач вчинила протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, шляхом заявлення у митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, а саме вказала суму значно меншу керуючись Законом України №1402-IX від 15.04.2021р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо справляння податків і зборів, інших обов`язкових платежів, об`єктом оподаткування якими є транспортні засоби», проте транспортний засіб не підлягав такому розмитненню в зв`язку із тим, що був ввезений на територію України із території держави - агресора, якою визнана Російська Федерація; даний факт підтверджено витягом із АСМО «Інспектор; просив відмовити у позові.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з наступних підстав:

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Суд установив, що 3 серпня 2021 року об 11.36год в місце прибуття ВМО №2 митного поста «Городок» - зону митного контролю ТОВ ЛК «Захід Ресурс» ОСОБА_1 було доставлено товар та подано митну декларацію типу ІМ40АА №UA209180/2021/034561 від 03.08.2021р. і наявні товаросупровідні документи на товар: «Легковий автомобіль VOLVO, модель: S70, «седан», що використовувався, 1997р.в., дата першої реєстрації - 09.04.1997р., номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна - б/н, колір сірий, тип двигуна - дизель, п/маса - 1960кг, об`єм - 2461см.куб., потужність 103kw, колісна формула 4Х2, загальна кількість місць для сидіння - 5, кількість дверей - 4, призначений для використання на дорогах загального користування, реєстраційний номер «НОМЕР_3».

Заявлені позивачем дані у митній декларації ІМ40АА №UA209180/2021/034561 від 03.08.2021р. відповідають Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Крім того до поданих для митного оформлення документів позивачем було долучено договір купівлі-продажу автомобіля від 19.05.20209р., згідно якого ціна товару становить 900 злотих.

На підставі наданих позивачу документів, останньою було розраховано суму митних платежів із врахуванням положень Закону України від 15 квітня 2021 року №1402-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо справляння податків і зборів, інших обов`язкових платежів, об`єктом оподаткування якими є транспортні засоби» (далі - Закон №1402), що становила 36914,27грн.

Дія цього Закону №1402 поширюється на транспортні засоби особистого користування (у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію), що були у використанні та з року випуску, яких минуло більше п`яти років, які класифікуються за товарними позиціями 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни) згідно з УКТ ЗЕД та станом на 31 грудня 2020 року перебували у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту; проте не поширюється на транспортні засоби, якщо вони не відповідають екологічним нормам «ЄВРО-2» і вище та/або мають походження з країни, визнаної державою-окупантом згідно із законом України або визнаної державою-агресором по відношенню до України згідно із законодавством, та/або ввозяться з території такої держави-окупанта (агресора) та/або з тимчасово окупованої території України, визначеної такою згідно із законом України.

Надалі в процесі здійснення митних формальностей щодо даного товару посадовою особою ВМО №2 м/п «Городок» було виявлено, що транспортний засіб марки VOLVO, модель: S70, номер кузова: НОМЕР_1 , ввезено на митну територію України у зоні діяльності Харківської митниці у митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» з метою особистого користування, що вбачається із Протоколу про порушення митних правил №2651/20900/21 та Постанови у справі про порушення митних правил №2651/20900/21.

Відтак відповідачем визнано той факт, що із поданих позивачем документів на транспортний засіб при поданні митної декларації не було можливості встановити звідки було ввезено автомобіль на територію України, а така інформація була встановлена вже посадовою особою відповідача в силу наданих йому повноважень та доступу до відповідних даних.

Так само із пояснень ОСОБА_2 від 15.12.2021р., котрий працює декларантом, вбачається, що до нього звернулася ОСОБА_1 з метою отримання послуг із здійснення митного оформлення транспортного засобу марки VOLVO, модель: S70, номер кузова: НОМЕР_1 , на литовській реєстрації, та повідомила, що такий підлягає розмитненню згідно Закону №1402; вже після подачі декларації було встановлено, що автомобіль був ввезений на територію України із Російської Федерації.

У зв`язку із вищевикладеним та відповідно до норм ст. 196 МК України і постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2015р. №1147 «Про заборону ввезення на митну територію України, що походять з Російської Федерації», товар за митною декларацією ІМ40АА №№UA209180/2021/034561 від 03.08.2021р. митному оформленню не підлягав.

Відтак сума несплачених митних платежів за такою митною декларацією становить 78573,73грн., у зв`язку із чим 19.01.2022р. в.о. заступника начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Приходько Ю.Б. винесено Постанову в справі про порушення митних правил №2651/20900/21, згідно якої позивача визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно статті 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів - 235721,19грн.

Із урахуванням наведеного суд погоджується з доводами позивача, що оскаржувана постанова відповідача є протиправною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, - з наступних підстав:

Відповідно до ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою до органів доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Згідно ст. 485 МК України склад вказаного правопорушення обумовлює наявність в діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу.

Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

За приписами частини 1 статті 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. А відтак, відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, обов`язковою складовою суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України - є мета неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру та бажання винуватої особи досягти цієї мети.

За приписами ч. 1 ст. 266 МК України декларант зобов`язаний: здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

На виконання вимог даної норми, позивач надала відповідачу усі наявні точні відомості про транспортний засіб згідно наданих їй документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товару.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не мала жодного умислу на ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, вона не мала доступу до бази даних, звідки б могла отримати точну інформації про місце ввезення даного автомобіля, або існування обставин, які б вказували на таку, під час заповнення митної декларації позивач керувалася виключно наявними у неї документами; так само це вбачається із протоколу та постанови у справі про порушення митних правил, де зазначено, що таке стало відомо під час здійснення посадовою особою митних формальностей стосовно транспортного засобу. Відсутність умислу на ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру в т.ч. свідчить той факт, що позивачем було повідомлено особу, яка надає послуги із здійснення митного оформлення товарів, про те, що позивач готова задекларувати даний транспортний засіб, як такий, що підлягає пільговому розмитненню згідно Закону №1402.

Суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові відповідачем не доведено належним чином в діях ОСОБА_1 особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. В оскаржуваній постанові відповідач формально вказує, що ОСОБА_1 вчинила протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, тобто приховала факт ввезення транспортного засобу із країни агресора і такі дії мають ознаки порушення митних правил передбачених ст. 485 МК України, проте доказів того, що вона володіла такою інформацією матеріали справи не містять.

Як зазначалося раніше за змістом статті 485 Митного кодексу України склад вказаного вище правопорушення обумовлює наявність у діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів, або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 по справі №521/15289/15-а, від 18.09.2019 по справі №451/1551/14-а.

Склад передбаченого статтею 485 МК України правопорушення передбачає, з-поміж іншого те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). Об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 485 МК України , полягає у поданні неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння (передбаченого статтею 485 МК) обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Отже, з об`єктивної сторони склад правопорушення стосовно митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної у формі умислу. Відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій передбачених диспозицією статті 485 МК України. За даних обставин у діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого статтею 485 МК України, тобто прямий умисел та протиправна мета, а тому відсутній і ознаки цього правопорушення.

Вказані правові позиції закріплені в т.ч. у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду в справі №857/4723/19 від 21.05.2019р. та Шостого апеляційного адміністративного суду в справі №760/21170/18 від 18.04.2019р.

Крім цього у рішенні «Надточій проти України» Європейський Суд з прав людини у справі зазначив, що «положення Митного кодексу безпосередньо поширюються на всіх громадян, які перетинають кордон та регулюють їх поведінку шляхом застосування стягнень (штраф та конфіскація), які є як покаранням, так і стримуванням від порушення. Таким чином, митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції».

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Авшар проти Туреччини» в оцінці доказів Суд встановив стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Таке доказування передбачає співіснування досить вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій факту, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Отже, в справі про порушення митних правил винуватість особи має бути також доведена поза розумним сумнівом.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що під час розгляду справи відповідачем не було з`ясовано наявність прямого умислу та протиправної мети, які є обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони правопорушення передбаченого статтею 485 МК України. Справа була розглянута формально, суб`єктивно та без врахування правил передбачених ст. 489 МК України.

Згідно ст. 489 МК України обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил, а саме: посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту даної статті випливає, що у постанові повинно бути обґрунтовано і вмотивовано юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, правильним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил зокрема є:

1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил;

2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду;

3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи;

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу .

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вищевикладеного, оскільки при винесенні постанови відповідачем не було встановлено та досліджено усіх обставин справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про те, що постанова є необґрунтованою, вина позивача не доведена належними доказами під час її винесення, - у зв`язку з чим постанову слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст. 6, 9, 10, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову в справі про порушення митних правил №2651/20900/21 від 19.01.2022 року в.о. заступника начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Приходько Ю.Б. про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів в сумі 235721,19грн.

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст. 485 Митного кодексу України, - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів із дня складення 8 квітня 2022 року повного судового рішення.

Суддя