Справа № 340/6078/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
29 березня 2022 року м. Дніпросправа № 340/6078/21
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року
у справі № 340/6078/21
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області
про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
встановив:
15 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 15.01.2021 року за № 169/1, виданої Кіровоградським ОТЦКСП;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Кіровоградській області провести з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 15.01.2021 року за № 169/1, виданої Кіровоградським ОТЦКСП, без обмеження розміру пенсії максимальним розміром та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум;
- допустити до негайного виконання рішення в межах стягнення за 1 місяць.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати пенсії максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.92 р. № 2262-XIII, на підставі довідки 15.01.2021 р. № 169/1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням проведених виплат.
В задоволені решти позовних вимог - відмовлено.
Судом встановлено, що приписами пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону

№ 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Крім того, частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII, якою передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення Рішення КСУ № 7-рп/2016, то зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) внесені Законом № 1774 до цієї норми, яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Також, суд зазначив, що передбачені статтею 43 Закону № 2262-XII обмеження пенсій максимальним розміром введені в дію Законом № 911-VIII, пунктом 2 Прикінцевих положень якого передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016, а пенсія позивачу призначена у 1996 році. Відтак, дії відповідача, щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром є протиправними.
Наведені обставини обумовили прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі

№ 340/6078/21.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що норми Закону України №3668 є чинними на даний час, неконституційними не визнавалися, підлягають застосуванню, а отже розповсюджуються на пенсійну виплату позивачу. Крім того, відповідач зазначає, що з квітня 2021 року він позбавлений функції фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, адже це фінансування здійснюється централізовано Пенсійний фондом України.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду № 340/2504/21 від 29.06.2021 року визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у перерахунку та виплаті призначеної ОСОБА_1 пенсії, відповідно до

ст. ст. 51,63 Закону № 2262-XII, на підставі довідки Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.01.2021 № 169/1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 , відповідно до

ст. ст. 51,63 Закону № 2262-XII, на підставі довідки Кіровоградського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.01.2021 № 169/1 з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вищевказаного рішення відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, однак застосував обмеження пенсії максимальним розміром.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 6731-7531/К-08/8-1100/21 від 09.09.2021 повідомлено позивача, що проведено перерахунок його пенсії, а розмір оновленої пенсії становить 18540,00 грн. з урахуванням обмеження максимального розміру.
Вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 2 Закону України від 08.07.2011 N 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" (далі - Закон N 3668-VI), який набрав законної сили 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Цим же Законом N 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону N 2262-XII, яку викладено в редакції Закону N 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 N 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону N 2262-XII.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 N 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону N 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом N 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону N 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом N 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону N 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону N 3668-VI.
Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону N 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону N 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон N 2262-XII), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону N 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 N 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону N 2262-XII.
При цьому положення статті 2 Закону N 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон N 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону N 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом N 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 N 7-рп/2016 та Законом N 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
За позицією відповідача у спірних правовідносинах слід надати перевагу положенням статті 2 Закону N 3668-VI.
З такою позицією відповідача суд апеляційної інстанції погодитися не може та зазначає наступне.
Так, питання розв`язання наявної колізії в частині застосування до спірних правовідносин (предметом яких є правомірність обмеження максимального розміру пенсії, призначеної на підставі Закону N 2262-XII), норм матеріального права, а саме Закону N 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 N 7-рп/2016 та Закону N 3668-VI, було предметом дослідження Верховним Судом, висновки якого викладені в постанові

№ 400/2085/19 від 16 грудня 2021 року.
В даному судовому рішенні Суд зазначив таке.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі N 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі N 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону N 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 N 7-рп/2016, а не норми Закону N 3668-VI.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом N 2262-XII, є протиправним.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач з квітня 2021 року позбавлений функції фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, колегія суддів вважає такими, що не стосується предмету доказування у цій справі, адже судом вирішується спір з приводу обмеження розміру пенсії позивача, а не спір з приводу фінансування такої пенсії.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.
Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 340/6078/21 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 340/6078/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст. ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко