Справа № 640/12665/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 640/12665/20

адміністративне провадження № К/990/5504/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Олександр Володимирович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі №640/12665/20 за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Задорожної Тетяни Андріївни, виконувача обов`язків начальника Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Н.Є. Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про скасування рішень та визнання дій протиправними,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправними дії в.о. начальника Голосіївського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Київ Кенюк Л.В. щодо проведення перевірки законності виконавчого провадження №48667701;

визнати протиправною та скасувати постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №48667701 від 04 березня 2020 року, винесену в.о. начальником Голосіївського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Київ Кенюк Л.В.;

визнати протиправними дії Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Київ Задорожної Т.А. щодо винесення постанови про відновлення виконавчого провадження №48667701 від 05 березня 2020 року;

визнати протиправною та скасувати постанову про відновлення виконавчого провадження №48667701 від 05 березня 2020 року, винесену головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Київ Задорожною Т.А.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року, задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження № 48667701 від 04 березня 2020 року, винесену в.о. начальником Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Н.Є. Визнано протиправною та скасовано постанову про відновлення виконавчого провадження № 48667701 від 05 березня 2020 року, винесену головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Задорожною Т.А. В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Олександр Володимирович, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У зв`язку із запровадженням Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ воєнного стану через акт відкритої агресії з боку Російської Федерації, а також враховуючи наказ Голови Верховного Суду від 02 березня 2022 року №29/0/8-22 «Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану" вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій справі вирішується у перший день можливості вчинення процесуальних дій.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого судом апеляційної інстанції при вирішенні справи не враховано правові висновки Верховного Суду щодо застосовування норм права у подібних правовідносинах, викладена у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц щодо застосування статей 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат».

Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

У справі № 645/1979/15-ц предметом позову було визнання виконавчого напису приватного нотаріуса, яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення кредитної заборгованості, таким, що не підлягає виконанню, через порушення відповідачами вимог Законів України «Про іпотеку» та «Про нотаріат».

Натомість у цій справі суди попередніх інстанцій вирішували питання щодо правомірності дій в.о. начальника Голосіївського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції міста Київ Кенюк Л.В. щодо проведення перевірки законності виконавчого провадження №48667701 та винесення постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження №48667701 від 04 березня 2020 року, а також прийняття державним виконавцем постанови про відновлення виконавчого провадження № 488667701 від 05 березня 2020 року.

Верховний Суд наголошує, що справа № 645/1979/15-ц була розглянута в порядку цивільного судочинства, у порівнювальних справах різним є суб`єктний склад учасників спірних правовідносин, різне нормативне регулювання та їх часові проміжки, вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на наведене, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі № 645/1979/15-ц не є подібними до обставин цієї справи, а відтак правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року не є релевантною до спірних правовідносин у цій справі.

Також, у касаційній скарзі скаржник вказує підставою касаційного оскарження неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах стосовно застосування положень статті 533 Цивільного кодексу України та статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Водночас скаржником лише процитовано статтю 533 Цивільного кодексу України та статтю 49 Закону України «Про виконавче провадження», викладено обставини справи та констатовано про неправильне застосування вказаної статті судами попередніх інстанцій, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що при вирішення спірних правовідносин суди попередніх інстанцій виходили з того, що проведення відповідачем перевірки не суперечить вимогам частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 розділу ХІІ Інструкції №512/5 з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ №512/5 від 02 квітня 2012 року. Натомість оскаржувані постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження №48667701 від 04 березня 2020 року та постанови про відновлення виконавчого провадження № 488667701 від 05 березня 2020 року є протиправні та підлягають скасуванню, оскільки виконавчий напис № 8331, виданий 07 червня 2013 року, в якості такої суми містить саме 1558608,70грн.

Водночас касаційна скарга не містить обґрунтувань та доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій статті 533 Цивільного кодексу України та статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», як і висновків судів попередніх інстанцій щодо застосування цих норм та в чому, на думку скаржника, їх помилковість.

Суд звертає увагу, що зазначення норми права, яку, на думку скаржника, застосовано судом неправильно, безвідносно обставин справи не є належним обґрунтуванням пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеними скаржником підставами касаційного оскарження судових рішень - пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», в інтересах якого діє адвокат Гайдаш Олександр Володимирович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі №640/12665/20 за позовом ОСОБА_1 до головного державного виконавця Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Задорожної Тетяни Андріївни, виконувача обов`язків начальника Голосіївського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Менчиць Н.Є. Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа: товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про скасування рішень та визнання дій протиправними - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько