Справа № ЗД/380/44/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № ЗД/380/44/21 пров. № А/857/21724/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Рибачука А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Комтех Аутдор на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року (суддя Кухар Н.А., м. Львів) з питань забезпечення позову у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Комтех Аутдор про забезпечення позову до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Комунального підприємства Луцькреклама, Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства Луцькспецкомунтранс,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Комтех Аутдор у листопаді 2021 року звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Комунального підприємства Луцькреклама, Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства Луцькспецкомунтранс шляхом: зупинення дії рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.11.2021 №898-1 Про демонтаж засобів зовнішньої реклами (далі Рішення №898-1) в частині, яка стосується примусового демонтажу спеціальних рекламних конструкцій, встановлених позивачем на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами у м. Луцьку від 01.10.2005 №332 (пр. Відродження, 23), від 01.12.2005 №338 (пр. Соборності вул. Чорновола), від 01.10.2005 №343 (пр. Відродження, 37) та від 01.10.2005 №357 (вул. Паркова вул. Глущець); заборони Виконавчому комітету Луцької міської ради, Комунальному підприємству «Луцькреклама», Луцькому спеціальному комунальному автотранспортному підприємству «Луцькспецкомунтранс» та іншим особам, які можуть діяти за їх дорученням чи самостійно вчиняти дії спрямовані на демонтаж спеціальних рекламних конструкцій, встановлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами у м. Луцьку від 01.10.2005 №332 (пр. Відродження, 23), від 01.12.2005 №338 (пр. Соборності вул. Чорновола), від 01.10.2005 №343 (пр. Відродження, 37) та від 01.10.2005 №357 (вул. Паркова вул. Глущець).

В обґрунтування заяви зазначено, що заявник здійснює на території м. Луцьк господарську діяльність з розміщення зовнішньої реклами. Рішенням №898-1 зобов`язано власників засобів зовнішньої реклами, у т. ч. і заявника, демонтувати рекламні конструкції розміщені без відповідних дозволів. Строк дії дозволів заявника на розміщення зовнішньої реклами закінчився 01.10.2021, проте у відповідності до пункту 2-1 статті 11 Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності дозволи вважаються продовженими на весь період карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із порушенням корона вірусної хвороби і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення. Вказує, що виконання вказаного рішення, до прийняття судом рішення по суті позовних вимог, призведе до заподіяння позивачу майнової шкоди та неможливості виконання рішення суду, неможливості поновлення порушених майнових прав.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, його оскаржив заявник, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення, та прийняти нове, яким повністю задовольнити заяву про забезпечення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки співвідношення можливих наслідків задоволення заяви для інших осіб із можливими наслідками відмови в її задоволенні для заявника.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником у заяві лише вказано на протиправність Рішення №898-1, при цьому не наведено істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

За правилами частини першої статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявник зазначив, що примусовий демонтаж спірних рекламних конструкцій може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист поновлення порушених прав або інтересів заявника.

Як видно із заяви про забезпечення позову, предметом адміністративного позову, який буде подано до суду після розгляду заяви будуть:

-вимоги Комунального підприємства Луцькреклама від 25.10.2021 №197;

-Рішення №898-1;

-вимоги про визнання неправомірними відповідних рішень та бездіяльності Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради, прийнятих за результатами розгляду заяв про продовження строку дії дозволів.

Заходи забезпечення є доречними у тих випадках, коли їх невжиття призводить до неможливості реального захисту прав позивача у майбутньому у разі задоволення позову.

Застосовуючи ці заходи, обираючи їх види та обсяг, суди повинні оцінити обставини справи та доводи позивача насамперед в контексті ефективності судового захисту.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ зазначено, що суд, при розгляді заяв про забезпечення позову має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Виходячи із вище приведених правових норм та роз`яснень Вищого адміністративного суду України, суд апеляційної інстанції зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

На переконання колегії суддів у даній справі відсутня очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Також апеляційним судом не здобуто доказів того, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що забезпечення позову у спосіб обраний позивачем, призведе до продовження дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, незважаючи на те, що дія цих дозволів закінчилась. Видача дозволів на розміщення зовнішньої реклами, чи продовження їх дії не належить до компетенції суду, а тому суд не вправі, забезпечуючи позов, перебирати на себе не властиві суду повноваження.

Щодо ймовірності понесення позивачем певних матеріальних збитків, то Верховний Суд в питанні вжиття заходів забезпечення позову у подібних правовідносинах, зокрема, у постановах від 20 березня 2019 року у справі №826/14951/18 та від 30 вересня 2021 року у справі №160/7358/21 дійшов наступних висновків: Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 20 грудня 2021 року, також у постанові від 20 грудня 2021 року у справі №160/6846/21.

Також апеляційний суд зазначає, що дві рекламні конструкції з чотирьох були демонтовані, про що свідчить акт проведення демонтажу спеціальних конструкції Комунального підприємства Луцькреклама від 11.11.2021, а відтак, вважає повне задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову у спосіб заборони демонтажу вже демонтованих рекламних конструкцій алогічним.

За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. 150, 151, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтех Аутдор" залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у справі №ЗД/380/44/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 19.04.2022