Справа № 329/157/21 (2-а/329/2/2021)
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 329/157/21 (2-а/329/2/2021)

адміністративне провадження № К/9901/43068/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 329/157/21 (2-а/329/2/2021)

за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Чернігівського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Білоровського Олега Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2021 року (суддя Богослов А.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року (суддя-доповідач - Шальєва В.А., судді: Білак С.В., Олефіренко Н.А.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Чернігівського районного суду Запорізької області з позовом до Інспектора Чернігівського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Білоровського Олега Івановича (далі - інспектор Білоровський О.І., відповідач) про визнання протиправними дій відповідача при винесенні постанови ЕАН № 3704638 від 24 січня 2021 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн, скасування постанови ЕАН № 3704638 від 24 січня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності (по тексту - спірна постанова).

2. Позов обґрунтований тим, що 24 січня 2021 року під час зупинки ОСОБА_1 належного їй транспортного засобу по АДРЕСА_1 інспектором Білоровським О.І. було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн, у зв`язку з порушенням останньою пп. «г» п.15.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) (зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі). Вказана постанова, на думку позивачки, є незаконною і підлягає скасуванню. Так, ОСОБА_1 зазначила, що є інвалідом ІІ групи та відповідно до ПДР України має деякі переваги перед іншими водіями, зокрема щодо правил зупинки транспортного засобу. Водночас, під час винесення спірної постанови інспектор Білоровський О.І. статус позивача та пов`язані з цим особливості застосування ПДР України не врахував. Також, на думку позивачки, інспектор Білоровський О.І. порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, чим позбавив можливості позивачку скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

3. Ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду та позовну заяву повернуто позивачеві.

4. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду належних доказів на підтвердження неможливості звернутися до суду у строки, визначені частиною другою статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) або зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду.

5. На виконання ухвали суду позивачка надала пояснення, у яких зазначила про те, що копію спірної постанови у день її складення вона не отримувала, про що свідчить її письмова заява від 26 січня 2021 року до Чернігівського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області про видачу копії вказаної постанови. Крім того, у самій постанові наявний не її підпис.

6. Разом з тим, суд першої інстанції визнав непідтвердженими вказані твердження ОСОБА_1 і зазначив про те, що позивачка фактично заявляє про підробку її підпису в постанові у справі про адміністративне правопорушення. Проте, адміністративний суд не є експертною установою, не володіє спеціальними знаннями в галузі криміналістики, а тому не може перевіряти позивачкою чи іншою особою виконаний підпис про отримання копії спірної постанови. При цьому, додаткове надання підрозділом поліції на звернення позивачки копії постанови не підтверджує факт її неотримання 24 січня 2021 року.

7. Оскільки ОСОБА_1 отримала копію спірної постанови 24 січня 2021 року, а до суду звернулася 19 лютого 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що десятиденний строк на звернення до суду нею пропущений без поважних причин. Відтак, оскільки позивачка не усунула недоліки позовної заяви, суд на підставі частини другої статті 123 КАС України повернув позовну заяву.

8. Вказані мотиви суду першої інстанції у подальшому в повному обсязі були підтримані судом апеляційної інстанції.

ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

9. Не погодившись з ухвалою Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2021 року та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10. Підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Так, позивачка посилається на те, що суди не дослідили причину надсилання їй підрозділом поліції листа від 28 січня 2021 року № 363/54-2021 з копією спірної постанови, в результаті чого дійшли помилкового висновку про пропущення строку звернення до адміністративного суду та повернення позовної заяви. На її думку, вказаний лист доводить той факт, що 24 січня 2021 року вона не отримувала копію спірної постанови.

11. Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що лист від 28 січня 2021 року № 363/54-2021 з копією спірної постанови їй було надіслано простим поштовим відправленням, яке вона отримала 11 лютого 2022 року. Водночас, оскільки вона не є фахівцем у галузі права, то підготовка позовної заяви потребувала кваліфікаційної правової допомоги. Враховуючи зазначене позивачка вважає, що пропустила процесуальний строк з поважних причин.

12. Ухвалою від 13 грудня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

13. Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що в силу частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

14. Ухвалою від 15 квітня 2022 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 345 КАС України.

ІV. Нормативне регулювання

15. Згідно частиною другою статті 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

16. Відповідно до вимог частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

17. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

18. Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

19. Частиною другою статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

20. Відповідно до частини першої статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

21. Згідно з частинами першою, другою статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

V. Позиція Верховного Суду

22. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що за приписами частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

23. Як слідує з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 24 січня 2021 року інспектором Білоровським О.І. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3704638, якою позивачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

24. До суду про оскарження спірної постанови відповідача ОСОБА_1 звернулася 19 лютого 2021 року, що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції Чернігівського районного суду Запорізької області, тобто з пропуском строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 286 КАС України.

25. Обставиною, на яку позивачка посилається, як на підставу для поновлення пропущеного строку, є невручення їй копії спірної постанови у день її винесення - 24 січня 2021 року. Позивачка стверджує, що копію оскаржуваної постанови отримала 11 лютого 2021 року, а підпис на цій постанові їй не належить.

26. Проаналізувавши наведені у розділі ІV цієї постанови норми процесуального закону, Верховний Суд зауважує, що законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху встановлено десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення такої постанови.

27. Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

28. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

29. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

30. Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

31. Понад те, в силу частини першої статті 121 КАС України підстави пропуску строку можуть бути визнані судом поважними, а строк поновлений у разі наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

32. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

33. Водночас, як випливає із установленого частиною першою статті 77 КАС України правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, у даному випадку саме позивачка повинна довести належними доказами наявність обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду.

34. Проте матеріали справи не містять доказів існування таких обставин.

35. Твердження ОСОБА_1 про те, що копію спірної постанови у день її прийняття вона не отримувала спростовуються наявним на ній підписом правопорушника. При цьому встановлення належності цього підпису саме позивачці виходить за межі повноважень адміністративного суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

36. Окрім того, позивачка не обґрунтувала, чому не скористалася своїм правом на отримання копії постанови про накладення адміністративного стягнення у день її прийняття безпосередньо в органі поліції, або ж наручно при зверненні із заявою від 26 січня 2021 року.

37. Більше того ОСОБА_1 , вважаючи незаконною постанову відповідача про накладення на неї адміністративного стягнення, ще у день винесення спірної постанови мала право звернутися за кваліфікованою правовою допомогою. Водночас нереалізація цього права, як і права на своєчасне отримання копії оскаржуваної постанови, зумовлена, у тому числі, її власною пасивною поведінкою.

38. Що ж стосується листа органу поліції листа від 28 січня 2021 року № 363/54-2021, то його зміст не підтверджує доводів позивачки про невручення їй копії оскаржуваної постанови саме 24 січня 2021 року.

39. На підставі вищенаведеного Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачкою не доведено поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, зокрема наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від її волі, обставин, які унеможливили своєчасне звернення за судовим захистом.

40. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

41. Таким чином, оскільки колегія суддів не встановила неправильного застосування норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то підстави для їхньої зміни чи скасування відсутні.

VІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ

42. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 329/157/21 (2-а/329/2/2021) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк