Справа № 160/1130/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2022 року Справа № 160/1130/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 20.08.2012 року по 25.10.2018 року отримував пенсію по інвалідності у зв`язку з професійним захворювання.
26.10.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV з урахуванням вимог Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року № 345-VІ.
В подальшому, як зазначає позивач, ним було з`ясовано, що з 01.09.2021 року пенсійний орган здійснив перерахунок його пенсії. При цьому, розмір пенсії значно зменшився, оскільки відповідач не застосував відповідної оптимізації заробітної плати.
Позивач вважає такі дії Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області протиправними, тому звернувся з даним позовом до суду.
Відповідач, заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на те, що відповідно до заяви від 26.10.2018 року ОСОБА_1 переведено з пенсії по інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, відповідач зазначає, що при перевірці пенсійної справи позивача було встановлено, що під час переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах було не вірно визначено заробітну плату для розрахунку пенсії.
Так, відповідач посилається на те, що положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV не передбачено призначення пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва/професійного захворювання. Водночас, нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII означене питання врегульоване. Тому, пенсія позивачу, зокрема, по інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням була призначена відповідно до Закону № 1788-XII.
Також відповідач зазначає, що приписами ст. 65 Закону № 1788-XII встановлений загальний порядок визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, але можливість проведення оптимізації такої заробітної плати не передбачена.
Таким чином, при переведенні позивача з одного виду пенсії на інший помилково було застосовано механізм оптимізації заробітної плати для визначення середньомісячного заробітку, що вплинуло на розмір індивідуального коефіцієнту, середньомісячного заробітку та загального розміру пенсійної виплати.
За вказаних підстав відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20.08.2012 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію по інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.
Тому, пенсійну справу позивача було приведено у відповідність до норм діючого законодавства, а саме, пенсію за віком на пільгових умовах було розраховано з урахуванням норм ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" у розмірі 80% заробітної плати.
Також листом від 05.09.2021 року №0400-010310-8/117411 пенсійний орган повідомив позивача про виправлену помилку та проведення відповідного перерахунку його пенсії, яка становить наразі 8341,21 грн.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 9 липня 2003 року.
Згідно ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Приписами ч.1 ст. 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Положеннями ст. 42 Закону №1058-IVвизначені підстави для перерахунку пенсії.
Відповідно до наведених приписів пенсія може бути перерахована на підставі поданих пенсіонером додаткових документів щодо стажу або заробітку останнього та за умови подання відповідної заяви.
Масові перерахунки пенсії проводяться у випадку збільшення складових пенсійних виплат, або за наявності підстав визначених законом.
Абзацом 5 ч.4 ст. 42 Закону №1058-IV встановлено, що органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Так, з матеріалів справи слідує, що пенсійний орган не навів жодної підстави для перерахунку пенсії позивача, що призвело до зменшення розміру пенсійної виплати, а також не зазначив підстави, за яких змінено складові пенсійної виплати, що призвели до її зменшення.
Чинне законодавство не містить такої підстави для перерахунку раніше призначеної пенсії, як приведення пенсійної справи у відповідність до чинного законодавства .
Суд звертає увагу на положення ст. 46 Конституції України, якими закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень житія, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2018 року справа №1-4/2018(2792/15) у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 розділу І Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 року №76-VIII, звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року №2-pn/2016).

Пунктом 1 ч.1 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення.

Тому, приписи ст. 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Конституційний Суд України виходить з того, що статтею 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, включаючи право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); визначено джерела і механізми соціального забезпечення громадян (частина друга); та встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя).

Згідно ст. 46 Основного Закону України соціальний захист пов`язується, зокрема, з неможливістю мати заробіток (трудовий дохід), його втратою чи недостатнім рівнем життєвого забезпечення громадянина і непрацездатних членів його сім`ї (абзац третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 28 квітня 2009 року №9-рп/2009).

Наведений зміст права, гарантований статтею 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо протиправного та необґрунтованого перерахунку пенсії ОСОБА_1 , що призвело до зменшення розміру його пенсійної виплати.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи повне задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 992,40 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 10.01.2022 року, яка міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо проведення згідно з рішенням від 25.08.2021 року № 26 перерахунку та виплати з 01.09.2021 року пенсії у меншому розмірі призначеної з 26.10.2018 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати з 01.09.2021 року призначену пенсію за віком згідно з ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" у розмірі 80% заробітної плати, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з індивідуальним коефіцієнтом для обчислення пенсії 2,77860 після оптимізації за період заробітної плати з 01.10.2003 року по 31.08.2012 року, визначеним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при призначенні пенсії за віком, до проведеного перерахунку пенсії з 01.09.2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18.04.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька