Справа № 400/79/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 400/79/20

адміністративне провадження № К/990/7230/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів -Желтобрюх І. Л., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Державної митної служби в особі Миколаївської митниці як відокремленого структурного підрозділу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі №400/79/20 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської митниці ДФС України, Комісії з припинення Миколаївської митниці ДФС, Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївської митниці ДФС, комісії з припинення Миколаївської митниці ДФС та Чорноморської митниці Держмитслужби, в якому просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 року; - зобов`язати Миколаївську митницю ДФC здійснити митне оформлення товарів за митною вартістю, заявленою за митною декларацією № UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 року декларантом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем для митного оформлення були подані необхідні документи, які підтверджували всі складові задекларованої митної вартості автомобіля. Миколаївська митниця не повідомила, які розбіжності чи ознаки підробки або відсутність яких відомостей стали причиною вимоги про надання додаткових документів. Не зазначено, з яких причин рахунок від 04 липня 2019 року № 20434 не є платіжним документом. Позивач звертався до продавця з проханням видати додатковий бухгалтерський документ, однак продавець повідомив про відсутність будь-якого іншого документа, окрім рахунку від 04 липня 2019 року №20434. Подані позивачем до митної декларації документи дають змогу встановити митну вартість автомобіля, а Миколаївською митницею не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA504000/2019/000317/2 від 17 липня 2019 року. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання здійснити митне оформлення товарів за митною вартістю, заявленою в митній декларації №UA504170/2019/007793 від 11 липня 2019 року відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна митна служба в особі Миколаївської митниці як відокремленого структурного підрозділу подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Державної митної служби в особі Миколаївської митниці як відокремленого структурного підрозділу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2022 року у справі №400/79/20 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської митниці ДФС України, Комісії з припинення Миколаївської митниці ДФС, Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді І. Л. Желтобрюх

М. М. Яковенко