Справа № 640/32702/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ у м. Києві), у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоду роботи в СРНУ "Укрпромремналадка" з 06.01.1986 року по 13.10.1993 рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи в СРНУ "Укрпромремналадка" з 06.01.1986 року по 13.10.1993 рік і провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням стажу роботи з 06.01.1986 року по 13.10.1993 рік з дати призначення пенсії - з 18.09.2020 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком протиправно не включено періоди роботи з 06.01.1986 року по 13.10.1993 з посиланням на наявність виправлень в трудовій книжці.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухввалити нове про відмову у заоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт наполягає на тому, що після подачі позивачем пакету документів для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» листом від 16.09.2021 позивача повідомлено про призначення пенсії з 18.09.2020, разом з тим, до страхового стажу не не зараховано період роботи з 06.01.1986 по 13.10.1993, у зв`язку з непідтвердженістю такого стажу записами трудової книжки. Такі дії відповідач вважає законними та такими, що відповідають чинному порядку та механізму нарахування.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2022 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу не подавав, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07 вересня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом від 16.09.2020 №2600-0314-8/130752 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що 18.09.2020 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням страхового стажу 27 років 3 місяці 7 днів, пенсію обчислено із врахуванням заробітної плати з 01.07.2000 по 31.07.2020. Також не враховано до стажу період роботи з 06.01.1986 по 13.10.1993, оскільки у записах трудової книжки вбачаються недоліки, а саме: містяться виправлення в наказі про прийняття на роботу.

Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до стажу період роботи з 06.01.1986 по 13.10.1993 протиправними, а свої права та охоронювані інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду, за результатами розгляду судом першої інстанції ухвалено рішення від 17.11.2021.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 17 листопада 2021 року, колегія суддів виходить з того, що умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Отже, передумовою застосування статті 26 Закону №1058-IV є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу призначено пенсію за віком з 18.09.2020 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте до стажу позивача не зарахований період роботи з 06.01.1986 по 13.10.1993 з огляду на виправлення в наказі про прийняття на роботу.

Оцінюючи такі посилання відповідача, суд зазначає, що ані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ані Порядком №637 не встановлено критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком.

За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договору і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів пункту 3 Порядку №637, підтвердження трудового стажу необхідне в разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відтак, усі записи в трудові книжці здійснюються роботодавцем.

З аналізу вказаних вище нормативно-правових актів слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на роботодавця, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Пенсійний фонд не врахував тих обставин, що наявні у даному випадку недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, відповідно наявність виправлення у трудовій книжці сталось з вини роботодавця, тому не може ставитись позивачу у вину і не повинно негативно впливати на його право на отримання пенсії.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірність відмови у зарахуванні позивачу при призначенні пенсії за віком стажу роботи в СРНУ «Укрпромремналадка» з 06.01.1986 по 13.10.1993.

Виходячи з такого, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до стажу роботи зазначений період часу, пославшись на формальні причини та не довів правомірності своїх дій, про що правильно зазначено судом першої інстанції, та з чим погоджується й судова колегія апеляційного суду.

Відтак, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ГУ ПФУ в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року- без змін.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляціний адміністративний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року у справі №640/32702/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко