Справа № 826/6799/15
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 826/6799/15

адміністративне провадження № К/990/6887/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року, додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі № 826/6799/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області про скасування наказу відповідача 1 від 16 січня 2015 року №48о/с по особовому складу в частині звільнення з посади начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району; визнання незаконним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 31 січня 2015 року №22о/с по особовому складу, яким ОСОБА_1 встановлено вислугу років станом на 16 січня 2015 року; зобов`язання відповідача 1 видати наказ, яким поновити на службі в органах внутрішніх справ позивача; стягнення з відповідача 2 на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 16 січня 2015 року по дату фактичного поновлення на службі в органах внутрішніх справ України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - відповідач 2), Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області (далі - відповідач 3) про:

- скасування наказу відповідача 1 від 16 січня 2015 року №48о/с по особовому складу в частині звільнення з посади начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району;

- визнання незаконним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 31 січня 2015 року №22о/с по особовому складу, яким ОСОБА_1 встановлено вислугу років станом на 16 січня 2015 року;

- зобов`язання відповідача 1 видати наказ, яким поновити на службі в органах внутрішніх справ позивача;

- стягнення з відповідача 2 на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 16 січня 2015 року по дату фактичного поновлення на службі в органах внутрішніх справ України

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48о/с «По особовому складу» в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 16 січня 2015 року.

Стягнуто з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 625 453,92 грн.

Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 8 452,06 грн. .

В іншій частині адміністративного позову відмовлено, а саме, - суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 видати наказ яким поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ по Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області.

09 червня 2021 року позивач подав до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №826/6799/15, в якій просив визнати незаконним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 31 січня 2015 року №22о/с по особовому складу, яким ОСОБА_1 встановлено вислугу років станом на 16 січня 2015 року.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Ухвалено у справі №826/6799/15 додаткове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 31 січня 2015 року №22о/с по особовому складу, яким ОСОБА_1 встановлено вислугу років станом на 16 січня 2015 року.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, Ліквідаційна комісія УМВС України в Хмельницькій області звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У зв`язку із запровадженням Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ воєнного стану через акт відкритої агресії з боку Російської Федерації, а також враховуючи наказ Голови Верховного Суду від 02 березня 2022 року №29/0/8-22 «Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану" вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій справі вирішується у перший день можливості вчинення процесуальних дій.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про необхідність відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 817/3431/14 у зв`язку із тим, що правовідносини у справі № 817/3431/14 не є подібними до цієї справи.

Так, відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, провадження № 11-377апп18).

Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Разом з тим, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Суд указує, що причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

При цьому, заявник касаційної скарги довільно ототожнює поняття необхідності відступлення від висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах з нерелевантністю їх застосування судом до спірних правовідносин.

Необхідність відступлення від висновків у постановах Верховного Суду заявник касаційної скарги мотивує лише відмінністю фактичних обставин в даній справі, а нормативно-правового обґрунтування відступлення від правового висновку застосованого до спірних правовідносин не наводить.

Однак скаржник не навів належних обґрунтувань та доводів необхідності відступлення від висновків Верховного Суду, а отже підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України є необґрунтованою.

Касаційна скарга в частині обґрунтувань вказаної підстави зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Виходячи із визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року, додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 червня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у справі № 826/6799/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області про скасування наказу відповідача 1 від 16 січня 2015 року №48о/с по особовому складу в частині звільнення з посади начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району; визнання незаконним та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 31 січня 2015 року №22о/с по особовому складу, яким ОСОБА_1 встановлено вислугу років станом на 16 січня 2015 року; зобов`язання відповідача 1 видати наказ, яким поновити на службі в органах внутрішніх справ позивача; стягнення з відповідача 2 на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 16 січня 2015 року по дату фактичного поновлення на службі в органах внутрішніх справ України - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько