Справа № 160/410/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2022 року Справа № 160/410/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення Відділу методології та організації роботи із застосуванням пенсійного законодавства про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення Відділу методології та організації роботи із застосуванням пенсійного законодавства (далі - відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення Відділу методології та організації роботи із застосуванням пенсійного законодавства щодо не зарахування до трудового стажу роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в Балівському комбінаті будівельних конструкцій з 20.11.1979 року по 15.09.1989 року та щодо відмови ПФ провести перерахунок пенсії згідно довідки про заробітну плату від 17.10.2019 №21, виданою Партизанською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, за період роботи з січня 1991 року по грудень 1996 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення Відділу методології та організації роботи із застосуванням пенсійного законодавства зарахувати до пенсійного стажу роботу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) в Балівському комбінаті будівельних конструкцій з 20.11.1979 року по 15.09.1989 року та зобов`язати провести перерахунок згідно довідки про заробітну плату від 17.10.2019 № 21, виданою Партизанською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, за період роботи з січня 1991 року по грудень 1996 року, зробивши перерахунок пенсії з дня нарахування пенсії, а саме з 20.10.2019.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 вказана позовна заява була залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
02.02.2022 на виконання вимог ухвали суду від 11.01.2022 позивачем було подано заяву, до якої долучено адміністративний позов (уточнений) із зазначенням своєї електронної пошти; номерів засобів зв`язку відповідача та його копію для відповідача, а також засвідчені документи згідно з переліком.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 адміністративний позов (уточнений) прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/410/22, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Цією ж ухвалою суду було витребувано від позивача інформацію: чи надавались позивачем Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області архівні довідки № 01/01-23, 02/01-23,03/01-23, 04/01-23 від 05.01.2022, якщо так, то надати результати їх розгляду, а також було витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 направлена сторонам, відповідачу разом із копією позовної заяви з додатками у паперовому вигляді.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 отримана позивачем 12.02.2022, згідно із відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи. Однак, витребуваних судом доказів позивачем не надано.
Копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 отримана відповідачем 22.02.2022, що підтверджується розпискою, наявною у матеріалах справи.
Однак, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було. Витребуваних судом доказів не надав.
При цьому, за приписами частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 20.10.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003, страховий стаж - 30 років 1 місяць 7 днів.
Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право), до загального страхового стажу зараховано наступні періоди:
з 01.09.1974 по 19.07.1976 - навчання у вищих/середніх навчальних закладах - 1 рік 10 місяців 19 днів;
з 20.07.1976 по 14.10.1977 - __________ - 1 рік 2 місяці 25 днів;
з 01.11.1977 по 29.10.1979 - військова строкова служба - 1 рік 11 місяців 29 днів;
з 27.06.1990 по 01.09.1997 - __________ - 7 років 2 місяці 5 днів;
з 02.12.1997 по 02.09.1998 - безробіття - 0 років 9 місяців 1 день;
з 01.01.1999 по 01.06.1999 - __________ - 0 років 5 місяців 1 день;
з 01.02.2000 по 01.01.2002 - __________ - 1 рік 11 місяців 1 день;
з 09.01.2002 по 18.06.2002 - __________ - 0 років 5 місяців 10 днів;
з 15.07.2002 по 31.12.2003 - __________ - 1 рік 5 місяців 17 днів;
з 13.01.2004 по 28.03.2006 - __________ - 2 років 2 місяці 22 дні;
з 11.07.2006 по 09.11.2006 - безробіття - 0 років 4 місяці 21 день;
з 13.11.2006 по 24.01.2007 - __________ - 0 років 3 місяці 0 днів;
з 15.08.2008 по 20.07.2009 - __________ - 0 років 11 місяців 1 день;
з 01.09.2009 по 31.10.2009 - __________ - 0 років 1 місяць 6 днів;
з 02.08.2010 по 10.02.2012 - __________ - 1 рік 6 місяців 0 днів;
з 15.02.2012 по 12.08.2014 - __________ - 2 роки 6 місяців 11 днів;
з 15.09.2014 по 30.09.2019 - __________ - 5 років 0 місяців 16 днів.
Листом №0400-010304-8/136378 від 18.10.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділ методології та організації роботи із застосуванням пенсійного законодавства Управління пенсійного забезпечення) повідомлено позивачу про те, що розмір пенсії заявника обчислено, виходячи із загального страхового стажу, зарахованого по 30.09.2019, що становить 30 років 1 місяць 7 днів. До загального страхового стажу ОСОБА_1 зараховано наступні періоди: з 01.09.1974 по 19.07.1976 - навчання в міському професійно-технічному училищі №13 м. Придніпровська; з 20.07.1976 по 14.10.1977 - робота в Канівському комбінаті будівельний конструкцій; з 01.11.1977 по 29.10.1979 - строкова військова служба; з 27.06.1990 по 01.09.1997 - робота в Канівському комбінаті хлібопродуктів; з 02.12.1997 по 02.09.1998 - отримання допомоги по безробіттю Дніпропетровському районному центрі зайнятості; з 01.01.1999 по 01.06.1999 - робота в ВАТ «Елеватор-комплект»; з 01.02.2000 по 01.01.2002 - робота в ЗАТ «Горизонт»; з 09.01.2002 по 18.06.2002 - робота в ТОВ Виробниче об`єднанні «Укрспецзалізшляхбуд»; з 15.07.2002 по 31.12.2003 - робота в приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 13.01.2004 по 28.03.2006 - робота в ТОВ «Адітон»; з 11.07.2006 по 09.11.2006 - отримання допомоги по безробіттю; з 13.11.2006 по 24.01.2007 - робота в ВАТ «Дніпротранссервіс 0401»; з 15.08.2008 по 20.07.2009 - робота в ТОВ «Рунотел Транс»; з 01.09.2009 по 31.10.2009 - робота в ТОВ «Автомобільна компанія «Віктранс»; з 02.08.2010 по 10.02.2012 - робота в ТОВ «Адітон»; з 15.02.2012 по 12.08.2014 - робота в ТОВ «Торгівельно-промислова група «Вершина»; з 15.09.2014 по 30.09.2019 - робота на ПП «Дніпро-Трейд». До загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки від 20.07.1977 № НОМЕР_2 : з 20.11.1979 по 15.09.1989 в Балівському комбінаті будівельних конструкцій, так як відсутня дата наказу в записі про звільнення з роботи, що суперечить вимогам пункту 2.4 Інструкції № 58; з 16.09.1989 по 25.06.1990 в «Садоводческом товариществе Днепровского ЗСК «Парус», так як відсутні номера та дати наказів в записах про прийняття на роботу та звільнення з роботи, що суперечить вимогам пункту 2.4 Інструкції № 58. При обчислені пенсії ОСОБА_1 застосовано заробітну плату за період з 01.07.2000 по 30.09.2019 за даними системи персоніфікованого обліку.
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні до трудового стажу періоду його роботи з 20.11.1979 по 15.09.1989 в Балівському комбінаті будівельних конструкцій та з урахуванням заробітної плати згідно з довідкою від 17.10.2019 №21, виданої Партизанською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII«Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон№1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.
За приписами частин 1 статті 24 Закону № 1058-IV (в редакції тут і надалі чинній на момент призначення позивачу пенсії) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.07.1977 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період:
з 20.11.1979 - прийнятий на роботу в арматурний цех електрозварником Балівського комбінату будівельних конструкцій (наказ 446 к від 20.11.1979) - запис №5;
з 21.05.1980 - переведений у транспортний цех вантажником (наказ 200к від 21.05.1980), Балівський комбінат будівельних конструкцій перейменований в Дніпропетровське виробниче об`єднання Дніпросільбудіндустрія на підставі постанови правління №164 від 08.07.1980 - запис №6;
з 01.04.1981 - переведений упорядником вагонів в тому ж цеху (наказ 150к від 04.05.1981) - запис №7;
з 24.10.1981 - переведений в арматурний цех електрозварником ручної зварки (наказ 429к від 23.11.1981) - запис №8;
з 04.06.1982 - переведений в залізничний цех упорядником вагонів (наказ 170к від 02.06.1982) - запис №9;
з 01.11.1983 - переведений машиністом тепловозу в тому ж цеху (наказ 399к від 17.11.1983) - запис №10;
з 15.09.1989 - звільнений з роботи по ст.38 КЗпП УРСР (за власною ініціативою) (наказ 268к) - запис №11.
Отже, згідно із записами №5-№11 трудової книжки НОМЕР_2 позивач у періоді з 20.11.1979 по 15.09.1989 працював у Балівському комбінаті будівельних конструкцій, який перейменований в Дніпропетровське виробниче об`єднання Дніпросільбудіндустрія на підставі постанови правління №164 від 08.07.1980 (запис №6).
Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.
Так, на момент заповнення запису №11 трудової книжки НОМЕР_2 (15.09.1989) була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).
Підпунктом 1.1. розділу 1 Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу (п. 2.2 розділу 2 Інструкції №162).
Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).
З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) в трудову книжку про прийом на роботу, переводах на іншу постійну роботу і звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки під підпис в особовій картці (п.2.4. розділу 2 Інструкції).
Пунктом 4.1 розділу 4 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 2.26 Інструкції №162 визначено, що запис про звільнення в трудовій книжці здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; у графі 4 вказується, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №58 від 29.07.1993.
Так, відповідно п.2.1. Інструкції №58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище,ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до п. 2.3. Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Пунктом з 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пунктів 2.26.-2.27. Інструкції №58 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, з вищенаведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів про прийом на роботу, переведення звільнення, наказів (розпоряджень), та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Разом з цим, суд звертає увагу, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду з 20.11.1979 по 15.09.1989) містять неправдиві або недостовірні відомості щодо спірного періоду роботи позивача, а тому зазначені відповідачем недоліки, як-то відсутня дата наказу про звільнення, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.
Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
За змістом ч.1, ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щодо позовних вимог в частині перерахунку пенсії на підставі довідки про заробітну плату від 17.10.2019 № 21, виданої Партизанською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, з дня нарахування пенсії, а саме з 20.10.2019, суд зазначає наступне.
Положеннями частини 1 статті 40 Закону № 1058-ІV (у редакції на час спірних відносин) передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до пп. 3) п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 (в редакції на час спірних відносин) до заяви про призначення пенсії за віком для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Таким чином, суд звертає увагу на те, що довідки із зазначенням заробітної плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. При цьому, в таких довідках має бути зазначено назви первинних документів, на підставі яких їх видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів надання позивачем при зверненні до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії первинних документів до довідки про заробітну плату від 17.10.2019 № 21, які б підтверджували нараховану позивачу заробітної плати (доходу) у період січня 1991 року по грудень 1996 року.
Надані позивачем до суду архівна довідка від 05.01.2022 №01/01-23 про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 в Балівському комбінаті хлібопродуктів за період з січень 1990 по грудень 1994, архівна довідки від 05.01.2022 №02/01-23 про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 в Балівському комбінаті хлібопродуктів за період з січень 1995 по грудень 1997, лист Архівного відділу Слобожанської селищної ради від 05.01.2022 №04/01-23, не можуть бути враховані судом, оскільки відсутні докази надання їх відповідачу та, відповідно, результату їх розгляду органом, уповноваженим на здійснення обрахунку пенсії.
Таким чином, проаналізувавши вказані обставини, в контексті викладених норм права, а також беручи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів надання відповідачу при звернені за призначенням пенсії первинних документів, які підтверджують нарахування позивачу заробітної плати відповідно до довідки про заробітну плату від 17.10.2019 №21, суд приходить до висновку про відсутність протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії позивачу довідки про заробітну плату від 17.10.2019 №21, виданої Партизанською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області, та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Доводи позивача про обов`язок пенсійного фонду самостійно зробити запит до сільської ради та отримати необхідні дані про заробітну плату не прийнятні, оскільки в силу ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV такі дії пенсійний фонд вчиняє з метою визначення права на пенсію, водночас положення ч.1 ст. 40 Закону № 1058-ІV та пп. 3) п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 обумовлюють порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, в тому числі за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.
Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1984,80 грн., що документально підтверджується квитанцією від 06.01.2022.
За таких обставин, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 992,40 грн.
Керуючись ст. ст. ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 08.04.2022.

Суддя М.М. Бухтіярова