Справа № 463/550/22
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 463/550/22 пров. № А/857/3849/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 31 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Рудаков Д.І.,

час ухвалення рішення: не зазначений,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення: 31.01.2022,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2022 7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 , в якому просив суд про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 (шість) місяців, а саме до 13 год. 50 хв. 04 серпня 2022 року.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 31 січня 2022 року позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії рішення в частині затримання іноземця рахувати починаючи з моменту проголошення рішення 31.01.2022 року і до 04.08.2022 року включно.

Рішення мотивоване тим, що за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, громадянин Республіки Гамбія ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що його особа ідентифікована та встановлено громадянство. Зазначає, що грошові кошти не являються підставою для затримання особи, а посилання позивача на відсутність співпраці зі сторони відповідача з працівниками Державної прикордонної служби, оскільки відповідач самостійно (без супроводу представників Держприкордонслужби України) не хоче повертатися до країни походження або будь-якої третьої країни не являється підставою, передбаченою нормами ст.289 КАС України, також не може являтись підставою для подальшого затримання відсутність прямого авіасполучення з країною походження відповідача.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач 03.08.2021, діючи у складі групи осіб, здійснив незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, внаслідок чого був затриманий прикордонною вартою Республіки Польща та 04.08.2021 о 13 год. 50 хв. на підставі ст.ст. 3.5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» в пункті пропуску через державний кордон «Краківець-Корчова» був переданий на територію України представникам відділу прикордонної служби «Краківець».

В подальшому зважаючи на наявність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення (незаконний перетин державного кордону) 06.08.2021 Яворівським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

У ході проведення перевірочних заходів стало відомо, що вищезазначений громадянин документований довідкою про звернення за захистом в Україні №011838, виданою 30.06.2020 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, термін дії якої продовжено до 30.09.2021 року.

06.08.2021 Личаківським районним судом м.Львова відносно відповідача прийнято рішення про затримання до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України.

17.08.2021 відповідач був поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, с. Журавичі, Ківерцівського району, Волинської області.

04.12.2021 на адресу 7 прикордонного загону надійшло повідомлення від Волинського ПТПІ ДМС України, в якому зазначається, що відповідно до рішення ДМС України від 11.10.2021 року відповідачу відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (зазначену відмову відповідач не оскаржував).

09.12.2021 Личаківським районним судом м. Львова відносно відповідача було прийнято рішення про примусове видворення, а також про його затримання з метою забезпечення видворення за межі території України.

Відповідач був затриманий 06.08.2021 до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, тому відповідно до вимог частини 6 розділу 1 Інструкції про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, затвердженої наказом МВС України від 10.08.2016 №772 визначено, що відповідно до статті 29, частини восьмої статті 30 та статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» під час перебування шукачів захисту в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, посадовими особами органів (підрозділів) охорони державного кордону (Морської охорони): не приймаються рішення про здійснення передавання (реадмісії) шукача захисту відповідно до міжнародних Угод про реадмісію (приймання-передавання); не приймаються рішення про примусове повернення шукача захисту; не подаються позови про примусове видворення шукача захисту до адміністративних судів; не надається будь-яка інформація про шукачів захисту дипломатичним представництвам чи консульським установам держав, громадянами яких вони є.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтями 288, 289 КАС України.

Згідно ч. ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно частини 4 статті 30 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Як передбачено п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі У країни, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з пунктом 12 Розділу II Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як вісімнадцять місяців.

Враховуючи наведене, вірним є висновок суду, що аналіз вищенаведених норм чинного законодавства свідчить про те, що хоч строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи, однак за наявності відповідних умов є винятки із вказаного положення. Зокрема, у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Колегія суддів також вважає обгрунтовано доведеними наявність на сьогоднішній день у сторони позивача об`єктивних, незалежних від нього причин та обставин, що зумовлюють неможливість видворення відповідача за межі території України, а відтак виконання рішення суду про це, а саме: відсутність у позивача грошових коштів (невиділення таких з державного бюджету).

Разом з тим, поведінка сторони позивача у вирішенні даного питання не є пасивною, оскільки представником позивача ініційовано питання щодо проведення відкритих торгів за електронною системою «Рrоzоrrо» з метою укладення договору із авіакомпанією на закупівлю авіаквитків для організації примусового видворення за межі України незаконних мігрантів.

Крім того, доводи відповідача про наявність у нього власних коштів для того щоб покинути територію України є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних покликань стороною відповідача суду не надано. Вказане, а також поведінка відповідача свідчать про відсутність співпраці зі сторони відповідача.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 31 січня 2022 року у справі № 463/550/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення складено 15.04.2022.