Справа № 160/5590/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 квітня 2022 року Справа 160/5590/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Рябчук О.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справи України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справи України з вимогами про:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації щодо зберігання та використання шляхом зазначення у Довідці № серії ААА №0639529 наступних відомостей наступного змісту: «є особою, яку 05.12.1995 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. 1 ст. 229-6, ч. 4. ст. 81, ст. 44, ст. 42 КК України (у редакції 1960) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнено 11.09.1997 на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997.

14.11.2000 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. 2 ст. 229-6 КК України (у редакції 1960) до 3 років позбавлення волі. Звільнено 02.08.2003 по відбуття строку покарання.

17.02.2005 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. З ст. 185, ч. 3 ст. 1 86, ч. 2 ст. 309, ч. З ст. 357, ч. З ст. 358, ст. 70 КК України (2001) до 4 років позбавлення волі. Звільнено 22.06.2007 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 1 місяць 18 днів.»;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , повну довідку про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України для здійснення всиновлення, установлення опіки (піклування), створення прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу без зазначення додаткових відомостей наступного змісту: «є особою, яку 05.12.1995 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. 1 ст. 229-6, ч. 4. ст. 81, ст. 44, ст. 42 КК України (у редакції 1960) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнено 11.09.1997 на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997.

14.11.2000 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. 2 ст. 229-6 КК України (у редакції 1960) до 3 років позбавлення волі. Звільй&гїб 02.08.2003 по відбуття строку покарання.

17.02.2005 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. З ст. 185, ч. З ст. 1 86, ч. 2 ст. 309, ч. З ст. 357, ч. З ст. 358, ст. 70. КК України (2001) до 4 років позбавлення волі. Звільнено 22.06.2007 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 1 місяць 18 днів.»;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації виключити із персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України інформацію про ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , наступного змісту: «є особою, яку 05.12.1995 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. 1 ст. 229-6, ч. 4. ст. 81, ст. 44, ст. 42 КК України (у редакції 1960) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнено 1 1.09.1997 на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997.

14.11.2000 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. 2 ст. 229-6 КК України (у редакції 1960) до 3 років позбавлення волі. Звільнено 02.08.2003 по відбуття строку покарання.

17.02.2005 Самарським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч. З ст. 185, ч. З ст. 1 86, ч. 2 ст. 309, ч. З ст. 357, ч. З ст. 358, ст. 70 КК України (2001) до 4 років позбавлення волі. Звільнено 22.06.2007 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 1 місяць 18 днів.».

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2022 року зазначена справа розподілена судді Рябчук О.С.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суд, вивчивши позовну заяву, встановив, що її подано з порушенням вимог, встановлених ст. 161 КАС України, а саме: в обґрунтування позовних вимог та в прохальній частині позову позивач посилається на довідку Міністерства внутрішніх справ, яка складена станом на 13.07.2019 року, а з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся 15.04.2022року.

Разом з адміністративним позовом ОСОБА_1 подано заяву про поновлення процесуальних строків. В обґрунтування заяви позивачем вказано, що предмет спору є триваючою протиправною діяльністю, а тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані строки звернення до суду.

Вирішуючи надану заяву по суті суд зазначає наступне.

Необхідною умовою для реалізації права на звернення до адміністративного суду є пред`явлення адміністративного позову шляхом подання позовної заяви із дотриманням вимог, встановлених КАС України, насамперед, статтями 122, 160-161.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки цей спір виник з приводу оскарження дій суб`єкта владних повноважень та до подання адміністративного позову не застосовувалась процедура адміністративного оскарження, до спірних правовідносин підлягає застосуванню шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як зазначено в пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також у рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим в пункті 47 Рішення ЄСПЛ, Високий Суд вказав, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі Мушта проти України зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Отже, у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

Суд зазначає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачем оскаржуються дії Міністерства внутрішніх справ України, що виразились у відображенні інформації стосовно нього у довідці, яку було видано станом на 13 червня 2019 року.

При цьому, в обґрунтування заяви про поновлення процесуальних строків не було вказано на причини, що стали підставою для такого пропуску строку, а лише зазначено, що на думку позивача, протиправні дії стосовно нього є триваючими, що унеможливлює застосування процесуальних строків до цих адміністративно - правових відносин.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Наведена правова позиція відповідає позиції, що викладена у Постанові від 14.05.2019 року Верховного суду по справі № 815/3087/18.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За приписами ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У відповідності до ч. 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати можливість позивачу у строк протягом 10-ти днів з дня отримання даної ухвали привести у відповідність до вимог ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву, а саме: надати до суду: клопотання про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справи України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Запропонувати позивачу усунути недоліки позову протягом 10-ти днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позову без руху шляхом надання суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 2, частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Рябчук