Справа № 640/616/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/616/21 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2016 роки передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету міністрів України від 01.08.2012 №702;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2016 роки, передбаченої п.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення право на отримання якого позивач набув відповідно до чинного законодавства на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час проходження військової служби та при звільненні з неї не надавалася додаткова відпустка, передбачена ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012, право на яку позивач набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби на відповідних посадах. Разом з тим, позивач зазначає, що має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку, яку отримав, проте не у день звільнення, а з порушенням строків, передбачених чинним трудовим законодавством України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Військовою частиною НОМЕР_1 Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, у якій відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 16 вересня 2021 року, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що зміст абз.1 та 2 пункту 14 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ вказує, що питання надання та тривалості основної щорічної відпустки та додаткової відпустки за особливий характер служби виключно військовослужбовцям та у рік звільнення, при цьому ця норма стосується не всіх військовослужбовців і застосовується в залежності від підстав звільнення.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2022 року відкрито провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 14 лютого 2022 року.

ОСОБА_1 подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлені заперечення проти аргументів відповідача, зазначено, що своєчасний розрахунок при звільненні провадиться у день звільнення відповідно до чинних норм КЗпП України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до відомостей із послужного списку ОСОБА_1 останній проходив військову службу за контрактом:

у період з 23.03.2012-04.06.2013 на посаді оперуповноваженого прикордонної оперативно-розшукової групи відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» І категорії (тип А) Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України;

у період з 04.06.2013-01.07.2013 на посаді старшого оперуповноваженого прикордонної оперативно-розшукової групи відділу прикордонної служби «Бориспіль-3» ІІ категорії (тип А) Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України;

у період з 01.07.2013-30.06.2015 на посаді заступника начальника відділу з оперативно-розшукової роботи - начальника прикордонної оперативно-розшукової групи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІ категорії (тип А) Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України;

у період з 30.06.2015-02.11.2015 на посаді заступника начальника відділу з оперативно-розшукової групи відділу прикордонної служби «Київ пасажирський» ІІІ категорії (тип А) Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України;

у період з 02.11.2015-02.04.2016 на посаді начальника групи протидії нелегальній міграції оперативно-розшукового відділу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (надалі також - ОКПП «Київ»);

у період з 02.04.2016-21.04.2017 на посаді заступника начальника і відділу оперативно-розшукового управління Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України.

Відповідно до наказу начальника - ОКПП «Київ» від 07.04.2016 №52-ОС виключено із списків військової частини НОМЕР_2 та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 (Західне регіональне управління Держприкордонслужби).

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 23.01.2020 №61-ОС підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Держприкордонслужби (військова частина НОМЕР_1 ) від 03.02.2020 №21-ОС позивача із 03.02.2020 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Держприкордонслужби (військова частина НОМЕР_1 ).

На адресу Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Держприкордонслужби (військова частина НОМЕР_1 ) направлений адвокатський запит, щодо нарахування та виплати позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку передбачену п.4 ст.10-1 Закону України 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702. Листом від 07.12.2020 №11/7325 Головний центр повідомив про відсутність підстав в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку. Окрім того позивач звертався і до ОКПП «Київ» з аналогічними питаннями (адвокатський запит від 12.11.2020), з відповіді від 27.11.2020 №8217 вбачається, що у зв`язку із знищенням відповідних наказів, встановити факт використання ОСОБА_1 додаткової відпустки не видається можливим у зв`язку із знищенням таких наказів відповідно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5. Додатково в листі зазначено, що у 2014-2015 використання додаткової відпустки позивачем не було можливим, відповідно до ч.17 та ч.19 ст.10-1 Закону №2011-XII, у зв`язку із припиненням надання військовослужбовцям додаткових відпусток з настанням особливого періоду.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 16 вересня 2021 року, колегія суддів виходить з того, що виходячи з положень статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до абзацу першого пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім пункту 242 Положення №1153 встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Виплата грошової компенсації за не отримане речове майно має бути здійснена в день виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 05.11.1996 (надалі також - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до п.8 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом 3 п.14 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п.17 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 та «;Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 (надалі також - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).

Згідно з ст.1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону №1932-XII визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені п.п.17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктами 4, 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, ст.16-2 Закону № 504/96-ВР.

Крім цього, відповідно до підпунктів 4.9.4, 4.9.5 п. 4.9 розділу VI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держкордонслужби №425 від 20.05.2008 (надалі також - Інструкція № 425; чинної на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки за поточний рік до одержання органом Держприкордонслужби наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби, оплачується тривалість щорічної основної відпустки, що надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право за кожний повний місяць служби в році звільнення. У рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у підпунктах 4.9.3 та 4.9.4 цієї Інструкції, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів (пп.4.9.10 п. 4.9 Інструкції № 425).

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

ОСОБА_1 упродовж 2013-2016 проходив військову службу на посадах, які надають право на отримання додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012, з огляду на що при звільненні з військової служби в запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану у спірний період додаткову відпустку, передбачену п.4 ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ.

Виходячи з фактичних обставин, відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем у день звільнення, що не узгоджується з наведеними нормами законодавства, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обставин проти правної бездіяльності відповідача та побудову його позиції у справі на невірному трактуванні норм законодавства.

Таким чином судом першої інстанції правильно зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2016 роки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача та відповідача, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення, внесення змін до рішення суду першої інстанції від 16 вересня 2021 року колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Оскільки колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у даній справі.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі №640/616/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко