Справа № 500/6257/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/6257/21 пров. № А/857/494/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Бучацької міської ради Тернопільської обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.11.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Бучацької міської ради Тернопільської обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 23.11.2021р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту додаткового рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

28.09.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача Бучацької міської ради Тернопільської обл. стосовно незатвердження їй проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., та передачі такої у власність; зобов`язати відповідача затвердити позивачу проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., та передати її у власність ОСОБА_1 ; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду (а.с.1-7).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.72 і на звороті).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.11.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Бучацької міської ради Тернопільської обл. щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл.; зобов`язано Бучацьку міську раду Тернопільської обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Бучацької міської ради Тернопільської обл. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн. (а.с.91-93).

29.11.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Пасічник А.З., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , скерував до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу (а.с.96-99).

Згідно додаткового рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. заяву представника позивача задоволено частково; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Бучацької міської ради Тернопільської обл. на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. (а.с.101-102).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Бучацька міська ради Тернопільської обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.108-110).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заява ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не відповідала вимогам ч.6 ст.118 Земельного кодексу /ЗК/ України, оскільки не містила графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, що викликає сумніви стосовно правомірності її розгляду та в подальшому прийнятті рішення з підстав, зазначених у ній.

Зазначає, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є первинним етапом розроблення документації із землеустрою і надання такого дозволу у вигляді прийняття рішення Переволоцькою сільською радою поставлено під сумнів та є предметом перевірки в межах кримінального провадження. Прийняття міською радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 за таких умов було б передчасним.

Заява позивача розглянута 30.03.2021р., однак за результатами голосування проект не було затверджено, оскільки він не набрав достатньої кількості голосів для його прийняття.

Також вказує, що в резолютивній частині рішення існує суперечність в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 908 грн., оскільки позовну заяву задоволено частково, а згідно вимог ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської обл. № 360 від 11.08.2020р. позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель ненаданих у власність та постійне користування (пасовище), розташованої в межах населеного пункту с.Курдибанівка (а.с.30).

На підставі зазначеного рішення органу місцевого самоврядування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в с.Курдибанівка, на території Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської обл. (а.с.21-51).

Розроблений проект землеустрою був погоджений відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, інфраструктури та цивільної оборони Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської обл. згідно висновку № 309/01- 22 від 05.11.2020р. (а.с.52-53).

ОСОБА_1 звернулася до Бучацької міської ради Тернопільської обл. із заявою про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського (колишнього Бучацького) району Тернопільської обл.

Листом № С-348 від 08.04.2021р. Бучацька міська рада Тернопільської обл. повідомила ОСОБА_1 про те, що її заява була розглянута на черговій сесії Бучацької міської ради 30.03.2021р. За результатами голосування проект не було затверджено, оскільки він не набрав достатньої кількості голосів для його прийняття (а.с.12).

Також на адвокатський запит № 157 від 23.08.2021р. Бучацька міська рада Тернопільської обл. скерувала адвокату Пасічнику А.З. лист № 1652 від 30.08.2021р., аналогічний за змістом листа від 08.04.2021р., при цьому додала копію витягу з протоколу сесії Бучацької міської ради Тернопільської обл. № 7 від 30.03.2021р. (а.с.14-15).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що затвердження проекту землеустрою здійснюється міською радою виключно на її пленарних засіданнях та оформлюється відповідним рішенням. Рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову у його затвердженні оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - рішенням відповідної міської ради та не може оформлятися листом у відповідь на заяву позивача.

Лист Бучацької міської ради Тернопільської обл. 08.04.2021р. у відповідь на заяву позивача, яким повідомлено про незатвердження проекту землеустрою у зв`язку із ненабранням достатньої кількості голосів, за змістом та формою не може вважатися рішенням у розумінні ст.118 Земельного кодексу /ЗК/ України.

З огляду на викладене, суд визначив належний спосіб захисту прав позивача - визнання протиправною бездіяльності відповідача, зобов`язання останнього повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Підстава позову це обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Предмет позову складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто, яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач ОСОБА_1 оскаржує допущену відповідачем бездіяльність щодо незатвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710 для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., та передачу такої у власність, а також просить зобов`язати відповідача затвердити їй проект землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки та передати таку у власність ОСОБА_1 .

Вирішуючи наведений спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Із змісту пункту «б» ч.1 ст.81 ЗК України слідує, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1, 2 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п.«в» ч.3 ст.116 ЗК України).

Частиною 1 ст.121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (п.«б» ст.121 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено нормами ст.118 ЗК України.

Зокрема, відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей ЗК України.

При цьому, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Приписами абз.1 ч.7 ст.118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської обл. № 360 від 11.08.2020р. позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель ненаданих у власність та постійне користування (пасовище), розташованої в межах населеного пункту с.Курдибанівка (а.с.30).

Зазначене рішення сільської ради про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства не оскаржувалося в судовому порядку, а тому твердження апелянта про його сумнівність та віднесення такого рішення до предмету перевірки в межах кримінального провадження є необґрунтованим.

Частинами 9, 11 ст.118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що розгляд будь-якої поданої заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність завершується прийняттям відповідного рішення.

У розглядуваному випадку заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність виносилася на розгляд сесії сільської ради, однак за результатами її розгляду не було прийнято будь-якого рішення.

Пунктами «а», «б» ч.1 ст.12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

З урахуванням зазначеного, до повноважень Бучацької міської ради Тернопільської обл. належить розпорядження земельними ділянками комунальної власності, які знаходяться в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.46 цього Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Частиною 1 ст. 47 зазначеного Закону визначено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Згідно з ч.4 ст.47 наведеного Закону постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орган місцевого самоврядування повинен прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою або про відмову в затвердженні проекту землеустрою.

Відсутність рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки чи відмову в затвердженні такого проекту у формі рішення свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу.

З матеріалів справи слідує, що по заяві ОСОБА_1 про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Чортківського (колишнього Бучацького) району Тернопільської обл. рішення сесією міської ради не прийнято, оскільки проект рішень не був підтриманий депутатами і відповідно рішення не набрало необхідної кількості голосів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заява ОСОБА_1 не розглянута відповідачем в порядку та у спосіб, встановлені ЗК України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки останнім не прийнято рішення про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки чи про відмову у затвердженні такого проекту землеустрою.

В межах цього адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненнями, а із відповідною заявою (з належними додатками), за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.

Відсутність належним чином оформленого рішення Бучацької міської ради Тернопільської обл. про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки чи про відмову у затвердженні такого проекту землеустрою у формі рішення, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Щодо відсутності достатньої кількості голосів для прийняття міською радою відповідного рішення колегія суддів вважає, що органом місцевого самоврядування не було наведено будь-яких підстав для відмови у задоволенні поданої заяви позивача.

Єдина наведена підстава недостатня кількість голосів депутатів для прийняття рішення радою - не надає достатніх юридичних підстав для такої відмови.

Допускаючи такий нерозгляд звернення позивача, незважаючи на актуальність поставлених ним питань, відповідач створив умови для юридичної невизначеності, а тому така поведінка органу місцевого самоврядування має ознаки свавільної і не відповідає вимогам закону.

При цьому, в силу діючого законодавства позивач мала «законні сподівання» на вирішення її заяви.

Згідно п.3.1 рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2010 від 29.06.2010р. одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення вказаних обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, безпідставне та протиправне відтермінування суб`єктом владних повноважень прийняття рішення за заявою позивача є прихованою формою відмови у його розгляді та прямо суперечить принципу правової визначеності.

Звідси, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно нерозгляду поданої ОСОБА_1 заяви.

З приводу дискреційності наданих відповідачу повноважень щодо затвердження розроблення проекту землеустрою колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980р. на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача в цій ситуації колегія суддів враховує роз`яснення, які наведені в постанові Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно яких у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких умов колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 та вирішити питання про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка Переволоцької сільської ради Чортківського району Тернопільської обл., із прийняттям за результатами її розгляду в установленому порядку рішення та врахуванням висновків цього судового рішення.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України та виходячи із результату апеляційного розгляду слід здійснити розподіл судових витрат. При цьому, належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Бучацької міської ради Тернопільської обл. судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 908 грн., із застосуванням принципу визначення розміру судових витрат (виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог, який стосується часткового задоволення судом вимог немайнового характеру, за якого визначити у відсотковому відношенні суму судового збору є неможливо).

Також понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Бучацьку міську раду Тернопільської обл.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм процесуального права (фактично позов задоволено судом частково), через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки її висновки в частині повного задоволення позову не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бучацької міської ради Тернопільської обл. задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.11.2021р. в адміністративній справі № 500/6257/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Бучацької міської ради Тернопільської обл., яка полягає у відсутності належного розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської обл.

Зобов`язати Бучацьку міську раду Тернопільської обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0710, для ведення особистого селянського господарства, площею 1,90 га в с.Курдибанівка на території Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської обл., із прийняттям за результатами її розгляду в установленому порядку рішення та врахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Бучацької міської ради Тернопільської обл. (юридична адреса: 48400, Тернопільська обл., м.Бучач, майдан Волі, буд.1; ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Бучацьку міську раду Тернопільської обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
З. М. Матковська
Дата складання повного тексту судового рішення: 15.04.2022р.