Справа № 400/4251/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 400/4251/20

адміністративне провадження № К/990/6244/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 400/4251/20 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації та Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації про визнання протиправними та скасування наказів від 10 березня 2020 року №19-к, №18-к, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації, у якому у урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просили:

визнати протиправними та скасувати накази Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації від 10 березня 2020 року № 19-к «Про звільнення ОСОБА_1 », № 18-к «Про звільнення ОСОБА_2 ».

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення райдержадміністрації;

поновити ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу праці та соціально-трудових відносин управління соціального захисту населення райдержадміністрації;

стягнути з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2020 року по день фактичного поновлення на роботі у сумі 226891,45 грн.

стягнути з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку компенсації за дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років в сумі 216558, 82 грн.

стягнути з Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за вислугу років в сумі 6083, 18 грн.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року було замінено первісного відповідача у справі № 400/4251/20 - Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації, належним - Управлінням соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації (вул. Героїв Небесної Сотні, 37, м. Баштанка, Миколаївська область, 56100).

Протокольною ухвалою від 24 березня 2021 року Миколаївський окружний адміністративний суд залучив Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації в якості другого відповідача у справі №400/4251/20.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації на користь ОСОБА_2 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) за період з 10 березня 2020 року по день фактичного розрахунку - 21 жовтня 2020 року у розмірі 10 721, 32 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У зв`язку із запровадженням Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ воєнного стану через акт відкритої агресії з боку Російської Федерації, а також враховуючи наказ Голови Верховного Суду від 02 березня 2022 року №29/0/8-22 «Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану" вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій справі вирішується у перший день можливості вчинення процесуальних дій.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржники посилаються на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначають, що судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення судових рішень не були враховані правові позиції, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 щодо застосування пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, постанові Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі № 821/3795/15-а, від 03 червня 2020 року у справі № 806/298/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 760/2330/15-ц.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржників, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Однак, скаржники посилаючись на постанови Верховного Суду від 13 серпня 2020 року у справі № 821/3795/15-а, від 03 червня 2020 року у справі № 806/298/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 760/2330/15-ц не обґрунтували, що ці постанови ухвалені у справі за подібними відносинами із цією справою.

Окрім того, зі змісту оскаржуваних судових слідує, що судами попередніх інстанцій до спірних правовідносин застосувалася положення статті 87 Закону України «Про державну службу» у редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» 14 січня 2020 року № 440-IX, який набув чинності 17 лютого 2020 року та положення пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, частини першої, пункту 3 частини другої статті 42 КЗпП України.

Водночас скаржниками не зазначено висновок Верховного Суду щодо застосування статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, частини першої, пункту 3 частини другої статті 42 КЗпП України, який викладено у наведених скаржником постановах та висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду.

Так, предметом оскарження у справі № 821/3795/15-а було визнання нечинним і скасування: наказу Держземагентства України від 31 серпня 2015 року №362 у частині призначення головою Комісії з реорганізації Відділу Держземагентства у Новотроїцькому районі Херсонської області; наказу Держземагентства України від 25 листопада 2015 року №1398-кт/а про звільнення позивача та наказу ГУ Держземагентства у Херсонській області від 25 листопада 2015 року №143-к «Про оголошення наказу Держземагентства України від 25 листопада 2015 року №1398-кт/а про звільнення позивача; поновлення позивача на посаді начальника Відділу Держземагентства у Новотроїцькому районі Херсонської області.

При цьому, судом касаційної інстанції № 821/3795/15-а надавалася оцінка застосуванню судами попередніх інстанцій при вирішенні спірних правовідносин у цій справі положень пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, частин першої та третьої статті 49- 2 КЗпП України та статті 235 КЗпП України за встановлених судами фактичних обставин справи.

У справі № 806/298/17 спірні правовідносини були пов`язані зі стягненням з ГУ НП в Житомирській області компенсацію за затримку розрахунку при звільненні (одноразова грошова (вихідна) допомога) в розмірі 9 866,99 грн, а судом касаційної інстанції надавалася оцінка застосуванню судами попередніх інстанцій при вирішенні спірних правовідносин статті 116 КЗпП України за встановлених судами фактичних обставин цієї справи.

У цивільній справі № 760/2330/15-ц позивач звернулася до суду із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, а судом касаційної інстанції надавалася оцінка застосуванню судами попередніх інстанцій при вирішенні спірних правовідносин пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин - 31 грудня 2014 року за встановлених судами конкретних обставин справи.

Таким чином скаржниками не взято до уваги, що наведені ними постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин справ, установлених судами, тому посилання заявників касаційної скарги на те, що оскаржувані судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цих постановах, є безпідставними.

Касаційна скарга в частині обґрунтувань вказаної підстави зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Отже посилання скаржників в цій частині не узгоджуються з підставами касаційного оскарження судових рішень -пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання скаржників у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередній ухвалі Верховного Суду від 21 грудня 2021 року про повернення касаційної скарги скаржникам надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.

Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржниками не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 400/4251/20 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Баштанської райдержадміністрації та Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації про визнання протиправними та скасування наказів від 10 березня 2020 року №19-к, №18-к, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути скаржникам.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько