Справа № 140/1782/22
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/1782/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до суду із позовом до Волинської обласної прокуратури (далі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати заробітної плати за липень-серпень 2020 року, січень - жовтень 2021 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення у серпні 2021 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»; стягнення з Держави України в особі Волинської обласної прокуратури матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за липень - серпень 2020 року та січень - жовтень 2021 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, у сумі 435 958,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 17.07.2009 по 20.08.2020 позивач перебувала у трудових відносинах з прокуратурою Волинської області.

Наказом прокурора Волинської області від 17.08.2020 №319к ОСОБА_1 звільнено з посади та органів прокуратури, а наказом керівника Волинської обласної прокуратури від 13.01.2021 №16к, виданим на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №140/13530/20, поновлено на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Волинської області, про що зроблено відповідні записи у трудовій книжці.

Разом з тим, відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №140/13530/20, що залишено в силі Восьмим апеляційним адміністративним судом від 06.04.2021, позивача поновлено у Волинській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді, посаді з якої звільнено.

Наказом керівника Волинської обласної прокуратури №18к від 13.01.2021 ОСОБА_1 визначено робоче місце у відділі представництва інтересів держави в суді Волинської обласної прокуратури.

Позивач вказує, що розмір встановленої їй заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 (далі - Постанова №505), тоді як заробітна плата повинна регулюватися виключно статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII).

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII (далі - Закон №79-VIII) розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (далі - БК України) доповнено пунктом 26, яким, зокрема, установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач вказує, що бездіяльністю відповідача порушено її право власності на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої частиною третьою статті 81 Закону №1697-VII, статтею 41 Конституції України. З врахуванням наведеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що у період липень - серпень 2020 року, січень - жовтень 2021 року (період, що згідно позовних вимог взято для стягнення неотриманої частини заробітної плати) ОСОБА_1 перебувала на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Волинської області, тобто прокурора регіональної прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII).

Зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 (далі - Закон №113-ІХ) замість системи органів прокуратури, яка складалась з Генеральної прокуратури України, регіональних та місцевих прокуратур, після проведення атестації прокурорів передбачено нову структуру: Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (стаття 7 Закону №1697-VII), стаття 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено виключний перелік посад в обласних прокуратурах.

Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури. В даному випадку це постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Представник відповідача вказав, що відповідно до пункту 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Закон №1697-VII та Закон №113-ІХ, які претендують на застосування до спірних правовідносин, були прийняті в різний час. Так, Закон №1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, прийнятий 14.10.2014 (набрав чинності 15.07.2015), а Закон №113-ІХ, положення якого передбачають реалізацію першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнятий 19.09.2019 (набрав чинності 25.09.2019, крім окремих його приписів, що не мають значення для цієї справи). Тобто, Закон №113-ІХ який визначає способи і форми правового регулювання спірних правовідносин, набрав чинності у часі пізніше.

Оскільки Закон №113-ІХ визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним законом до спірних правовідносин. А тому пункт 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, який визначає умови оплати праці прокурорів регіональних прокуратур, підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Представник відповідача вважає, що застосування до прокурора регіональної прокуратури ОСОБА_1 умов оплати праці відповідно до постанови КМУ №505 від 31.05.2012 є правомірним.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до обласної прокуратури є безпідставними. Зауважив, що відповідно до наказу прокурора Волинської області від 13.09.2017 №250к «Про надання соціальної відпустки» ОСОБА_1 на період з 15.09.2017 по 11.07.2020 надавалась відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. До роботи остання приступила 13.07.2020, що підтверджується табелем обліку робочого часу.

Згідно наказу прокурора області від 17.07.2020 №319к «Про звільнення ОСОБА_1 » з 20.08.2020 позивача звільнено. Тому розрахунок суми коштів, яка підлягає стягненню згідно поданого розрахунку за липень - серпень 2020 року як за повно відпрацьовані місяці є невірним.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №140/13530/20 ОСОБА_1 наказом керівника обласної прокуратури від 13.01.2021 №16к поновлено на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Волинської області з 21.08.2020. Поряд з цим, за час вимушеного прогулу на виконання цього ж рішення суду проведено відшкодування.

У подальшому відповідно до наказу керівника обласної прокуратури від 28.10.2021 №719к позивача звільнено з роботи з 29.10.2021.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі №140/13270/21 ОСОБА_1 наказом керівника обласної прокуратури від 18.02.2022 №70к поновлено на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Волинської області з 30.10.2021.

Згідно наказів керівника обласної прокуратури від 17.08.2021 №594к та від 25.08.2021 №607к ОСОБА_1 виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати кожна. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що статус прокурора відділу прокуратури Волинської області є рівнозначним статусу прокурора обласної прокуратури, визначеному пунктом 13 частини першої статті 15 Закону України «Про прокуратуру».

Вказала, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №140/13530/20, залишеним в силі Восьмим апеляційним адміністративним судом від 06.04.2021 позовну заяву задоволено в повному обсязі та поновлено у Волинській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді, посаді з якої звільнено.

Вважає такий підхід стосовно прокурорів регіональних та місцевих прокуратур є дискримінаційним та порушує права прокурорів на забезпечення належних умов праці, створює передумови для посягань на їх незалежність. Крім того, коли прокурори усіх рівнів виконують рівноцінну роботу щодо реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень, але отримують різну заробітну плату, це негативно впливає на атмосферу в колективах, позначається на взаємовідносинах між прокурорами.

Разом з тим, згідно із частиною першою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, питання заробітної плати прокурора не регулюється постановою Кабінету міністрів України, та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Просила адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що у період з 17.07.2009 по 20.08.2020 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з прокуратурою Волинської області.

Наказом прокурора Волинської області від 17.08.2020 №319к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.08.2020 (а.с.28).

Наказом керівника Волинської обласної прокуратури від 13.01.2021 №16к, виданим на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 у справі №140/13530/20, ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Волинської області, з 21.08.2020 (а.с.29).

Наказом керівника Волинської обласної прокуратури №18к від 13.01.2021 ОСОБА_1 визначено робоче місце у відділі представництва інтересів держави в суді Волинської обласної прокуратури (а.с.30).

Наказом керівника Волинської обласної прокуратури №719к від 28.10.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Волинської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 29.10.2021 (а.с.31).

За час перебування позивача на посаді прокурора відділу представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень прокуратури Волинської області, зокрема в спірний період, заробітна плата, в т.ч. посадовий оклад, нараховувалася та виплачувалася ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету міністрів України №505 від 31.05.2012.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

14.10.2014 прийнято Закон №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015, у зв`язку із чим з липня 2015 року відбулися зміни в оплаті праці працівників прокуратури.

Відповідно до частини третьої статті 81 Закону №1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Проте, відповідно до положень статей 8, 13 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Частинами першою і другою статті 23 БК України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Водночас Законом №79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, яким, зокрема, установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 №80-VIII (далі - Закон №80-VIII) установлено, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Законом №80-VIII, як спеціальним законом, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір і порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена Постановою №505, зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №763 та від 09.12.2015 №1013.

Підпунктом 1 пункту 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону №1697-VII доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак, Кабінет Міністрів України вказаного не здійснив, тоді як реалізація положень Закону №1697-VII є неможливою без унесення відповідних змін як до Постанови №505, так і до БК України й законів про Державний бюджет України на відповідні періоди, щодо заробітної плати працівників органів прокуратури.

Зміни до Постанови №505, зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури не вносились, законами про Державний бюджет України на відповідні періоди не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону №1697-VII.

Отже, суд дійшов висновку про те, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому Законом №1697-VII (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі №320/1874/19 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при вирішенні цієї справи).

Стосовно доводів позивача щодо прийнятого Конституційним Судом України рішення від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), суд зауважує таке.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, як визначено частиною другою статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі №4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

Стосовно позовних вимог про стягнення з Держави України в особі Волинської обласної прокуратури матеріальної шкоди, у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за липень- серпень 2020 року та січень - жовтень 2021 року, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, у сумі 435 958,58 грн суд зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах місцевих прокуратурах можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Також пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113-ІХ передбачено, що день початку роботи обласних прокуратур та окружних прокуратур визначається рішенням Генерального прокурора.

Днем початку роботи окружних прокуратур відповідно до наказу Генерального прокурора №40 від 17.02.2021 «Про день початку роботи окружних прокуратур» визначено 15.03.2021.

Суд вважає, що на позивача, яка не мала статусу прокурора окружної прокуратури, не поширювалося положення норм частини третьої статті 81 Закону №1697-VII.

На думку суду, нарахування та виплата позивачу заробітної плати за період з липень- серпень 2020 року та січень - жовтень 2021, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, правомірно здійснювалося відповідно до Постанови №505, з урахуванням вимог пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, які неконституційними не визнавалися. Підстави для застосування положень статті 81 Закону №1697-VІІ при визначенні розміру посадового окладу позивача за вказаний період відсутні.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що предметом позову є саме недотримана, на думку позивача, частина заробітної плати, а відтак, виходячи із приписів частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, даний позов може бути поданий до суду без обмеження будь-яким строком, підстави для залишення його без розгляду відсутні.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що оскільки заробітна плата позивача у спірний період була нарахована та виплачена відповідачем у порядку та розмірах, визначених чинним законодавством України (зокрема, відповідно до Постанови №505, пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ), тому у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправними дій та стягнення з відповідача коштів у вигляді неотриманої частини заробітної плати необхідно відмовити.

Керуючись статтями 139, 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Волинська обласна прокуратура (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 15, )

Суддя В.В. Дмитрук