Справа № 120/19185/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 квітня 2022 р. Справа № 120/19185/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі - ТУ ДСА України в Сумській області, відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії щодо нездійснення виплати доплати за вислугу років судді Ямпільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 з 24.09.2021;

- зобов`язати нарахувати та виплатити доплату за вислугу років судді Ямпільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 з 24.09.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 24.09.2021 без жодних пояснень та правових підстав відповідачем було припинено нарахування і виплати доплат суддям без повноважень. В листі-відповіді на претензійний лист позивача, відповідач, посилаючись на лист ДСА України від 29.09.2021 №10-17622/221, вказав, що судді, які не здійснюють повноваження не мають право на отримання доплат до посадового окладу до моменту приведення положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у відповідність із рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018.

Ухвалою від 29.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі., вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву.

У строк встановлений судом, відповідач відзиву на адресу суду не направив, хоча в матеріалах справи наявні докази своєчасного отримання ухвали та позовної заяви з додатками.

В силу частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою від 11.04.2022 витребувано у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області інформацію/письмові пояснення щодо підстав припинення нарахування та виплати з 24.09.2021 щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20% ОСОБА_1 як судді Ямпільського районного суду Сумської області.

18.04.2022 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача на виконання вимог ухвали від 11.04.2022, в яких відповідач вказує, що за даними наявними у територіальному управлінні у судді Бондарчука Я.П. були відсутні повноваження на здійснення правосуддя з 24.09.2021.

Зокрема вказав, що згідно ч. 10 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус судді", суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

В той же час, з 24.09.2021 у позивача були відсутні повноваження на здійснення правосуддя.

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області при виплаті позивачу суддівської винагороди діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Ямпільського районного суду Сумської області указом Президента України від 24.09.2016 №410/2016. До штату суду зарахований наказом голови Ямпільського районного суду Сумської області від 29.09.2016 №5-ос.

Відповідно до наказу Голови Ямпільського районного суду Сумської області від 16.12.2016 №10-ос вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків судді Ямпільського районного суду з 16.12.2016.

Згідно з наказом від 18.10.2018 №6-ос позивач приступив до виконання обов`язків голови Ямпільського районного суду 18.10.2018. Пунктом 2 наказу встановлено позивачу з 18.10.2018 щомісячну доплату в розмірі 10 відсотків посадового окладу судді.

Відповідно до наказу від 08.11.2018 №7-ос позивачу встановлено з 05.08.2018 по 28.09.2018 щомісячну доплату в розмірі 15 відсотків посадового окладу судді. А з 29.09.2018 позивачу встановлено щомісячну доплату в розмірі 20 відсотків посадового окладу судді.

У зв`язку з закінченням п`ятирічного строку перебування на посаді судді ОСОБА_1 , останній склав з себе повноваження голови Ямпільського районного суду Сумської області з 24.09.2021.

До 24.09.2021 позивач отримував суддівську винагороду відповідно до положень ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; щомісячна доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 5 років - складала 20 відсотків у відповідності до положень ч. 5 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Листом від 18.11.2021 №04-2532/21 відповідач повідомив позивача про припинення з 24.09.2021 нарахування та виплату позивачу щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 20 відсотків. При цьому відповідач повідомив, що врахував висновки Державної аудиторської служби України, які містяться в акті ревізії від 01.06.2021 №201808-19/06 та лист ДСА України від 29.09.2021 №10-1722/21 стосовно того, що судді, які не здійснюють повноваження, не мають право на отримання доплат до посадового окладу до моменту приведення положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» у відповідність із рішенням Конституційного Суду України від. 04.12.2018 №110р/2018.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з тим, що позивачу з 24.09.2021 припинено нарахування та виплату доплат до посадового окладу судді.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова суду представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

З огляду на вказане, видання/скасування наказів про встановлення доплат суддям за вислугу років належить до виключної компетенції голови місцевого суду в порядку п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 24 закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Суд зазначає, що наказ Голови Ямпільського районного суду Сумської області від 08.11.2018 №7-ос є чинним та не скасованим. Доказів зворотнього суду не надано.

Конституцією України та спеціальними законодавчими актами визначено гарантії незалежності суддів, що є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Серед таких гарантій виділено: особливий порядок його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень; недоторканність та імунітет судді; незмінюваність судді; порядок здійснення правосуддя, таємниця ухвалення судового рішення; заборона втручання у здійснення правосуддя; відповідальність за неповагу до суду чи судді; функціонування органів суддівського врядування та самоврядування; забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту; право судді на відставку, а також окремий порядок фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, зокрема надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1,2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453-VІ у редакції Закону №192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, гак і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

За змістом положення частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу. Цим положенням передбачено два винятки, коли суддя, який не здійснює правосуддя, отримує всі доплати до посадового окладу, - це тимчасова непрацездатність та перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці.

Суд зазначає, що питання виплати суддівської винагороди визначено статтею 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VIII "Про судоустрій і статус суддів " згідно частиною першої якої суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено у частині другій статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Разом з тим, за змістом положень частини десятої статті 135 Закону №1402- VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що передбачено два винятки, коли суддя, який не здійснює правосуддя, отримує всі доплати до посадового окладу, - це тимчасова непрацездатність та перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці.

При цьому, положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону від 12 лютого 2015 року №192-VIII, які визнані Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11 -р/2018 неконституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону №1402-VIІІ, а тому визнанню неконституційному повторно не підлягають.

Окрім цього, в обґрунтування Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за N 11-р/2018, яким було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, було вказано, що Конституційний Суд України вважає, що Конституція України закріплює однаковий юридичний статус суддів через систему гарантій забезпечення їх незалежності, яка є невід`ємною складовою їхнього статусу. Встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм, вона пов`язана з набуттям статусу судді, має юридичне призначення, спрямоване на захист прав і свобод людини і громадянина через здійснення правосуддя незалежним і безстороннім судом (суддею).

Конституційний Суд України звертає увагу на те, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом №2453 у редакції Закону №192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом №1402.

Такі випадки поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402 нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Питання оплати праці судді, зокрема отримання чи неотримання ним доплат до посадового окладу, в одних випадках нездійснення ним правосуддя законодавчо врегульовані, а саме: відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, тимчасове відсторонення від здійснення правосуддя у випадку застосування до судді дисциплінарного стягнення, відрядження судді для роботи у Вищій раді правосуддя, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України (у разі призначення судді членом цих органів), Раді суддів України, а також за заявою судді відрядження для роботи у Національній школі суддів України, мобілізація. Щодо інших випадків, коли суддя не здійснює правосуддя, зокрема з незалежних від нього причин або через обставини, що не обумовлені його поведінкою, відповідного законодавчого регулювання немає, а отже, за положенням частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 у таких випадках суддя не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Проте, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192, є несправедливим, невиправданим та не обґрунтованим.

Судом у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області було витребувано письмові пояснення щодо причин, які зумовили припинення судді ОСОБА_1 виплату з 24.09.2021 доплат до посадового окладу.

Відповідачем надано письмові пояснення від 15.04.2022 згідно яких вказано, що причиною припинення судді Ямпільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 виплат доплат є нездійснення на даний час правосуддя.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України зазначає, що конституційне закріплення гарантій незалежності суддів спрямоване на унеможливлення будь-яких спроб впливу на суддю. Такий вплив є неприпустимим з огляду на положення частини другої статті 126 Конституції України.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону №2453 у редакції Закону №192 для цілей застосування окремих положень Закону N 1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Отож, враховуючи вищевказане, можна дійти висновку, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року N 11-р/2018.

Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.10.2021 по справі №120/1655/21-а.

При цьому, докази притягнення позивача до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідками яких є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя відповідачем не надано.

Суд зазначає, що підхід відповідача до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на втримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Поширення відповідачем обмеження прав на отримання доплат до посадового окладу на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів.

Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 вказує на недопустимість, навіть у законодавчому порядку, свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді у бік її зменшення; питання обмеження суддівської винагороди, проведене територіальним державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом, взагалі виходить за межі відповідних владних повноважень, передбачених ч. 4ст. 154 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від неналежного виконання обов`язків державними органами в частині внесення змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету.

Вищевказане відповідає положенням Європейської хартії про закон Про статус суддів від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку судців і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді судді Ямпільського районного суду Сумської області не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від його волі, він має право на отримання доплат до посадового окладу з 24.09.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

За відсутності доказів понесених позивачем судових витрат, останні відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нездійснення виплати доплати за вислугу років судді Ямпільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 починаючи з 24.09.2021.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області нарахувати та виплатити доплату за вислугу років судді Ямпільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 починаючи з 24.09.2021.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Територіальне управління Державної судової адміністрації в Сумській області (вул. Перемоги, 4, м. Суми, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.04.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович