Справа № 380/14833/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/14833/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 64% від суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСА України за №437 від 04.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховуючи 27 річний стаж роботи судді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є суддею у відставці та має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання. Однак після перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання, проведеного відповідачем на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду № 380/6316/20, розмір щомісячного довічного грошового утримання був зменшений до 54% відповідних сум суддівської винагороди. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, стверджуючи, що відповідно постанови Радехівського районного суду Львівської області від 21.03.2016 року у справі № 439/73/16-а позивач відпрацював на посаді судді повних 27 років 04 місяці 06 днів, отже має право за законом на нарахування та отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 64 відсотків суддівської винагороди судді.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, зазначивши, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 19 лютого 2020 року, то відповідний перерахунок було здійснено з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 та у відповідності до ст. 142 Закону 1402, тобто в розмірі 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Згідно ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, який впливає на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному закладі та період проходження військової служби. Цей перелік є вичерпним. Тому, безпідставними є вимоги позивача щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному закладі та період проходження військової служби для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року у розмірі 64% від суддівської винагороди згідно довідки ТУ ДСУ України № 437 від 04.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 09 вересня 2021 року у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 21.03.2016 року у справі № 439/73/16-а зобов`язано управління Пенсійного фонду у Бродівському районі Львівської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, в розмірі 90% грошового утримання судді без обмеження його граничного розміру, з 8 грудня 2015 року, згідно довідки про заробітну плату виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Львівській області за № 1232 від 23.12.2015 року.

У 2020 році ОСОБА_1 звертався до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління про зобов`язання провести перерахунок та виплату довічного грошового утримання в розмірі 90 % від суддівської винагороди відповідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області (далі - ТУ ДСУ у Львівській області) № 437 від 04.03.2020 року, починаючи з 19.02.2020 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 380/6316/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано рішення №1300-0313-8/26465 від 28.04.2020 року відділу з питань перерахунку пенсії №11 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області Управління обслуговування громадян Бродівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) (адреса: 79016, вул. Митрополита Андрея,10, м. Львів, код ЄДРПОУ - 13814885) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційни номер НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату, як заборгованості довічного грошового утримання в розмірі 90% від суддівської винагороди відповідно довідки ТУ ДСУ України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за №437 від 04.03.2020 року починаючи з 19.02.2020 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі № 380/6316/20 рішення Львівського окружного адміністративного суду 11 вересня 2020 року у справі № 380/6316/20 скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 90 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою ТУ ДСУ України за № 437 від 04.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСУ України за № 437 від 04.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум.

На виконання вищезазначеного рішення суду у справі № 380/6316/20, яке набрало законної сили 29.01.2021, Головним управлінням з 19 лютого 2020 року проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСУ України за № 437 від 04.03.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум, у розмірі 54 % від суддівської винагороди.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає протиправними дії відповідача, оскільки такі порушують його право на належне грошове утримання судді у відставці.

Вказані обставини, та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч.1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ визначені організаційні засади діяльності судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до п.2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

За приписами ч.1 ст.142 Закону № 1402-VІІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч.2 ст.142 Закону № 1402-VІІІ).

Відповідно до частин 3-5 ст.142 Закону № 1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Проте, Законом України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

В той же час, згідно з пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині свого рішення зазначив, що довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2021 року у справі № 380/6316/20 було встановлено, що з 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що перерахунок позивачу довічного утримання судді у відставці проводився з урахуванням того, що за матеріалами справи стаж роботи позивача суддею складає 22 роки 10 місяців 07 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Водночас, відповідно до п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 -VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 21.03.2016 року у справі № 439/73/16-а зобов`язано управління Пенсійного фонду у Бродівському районі Львівської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці, в розмірі 90% грошового утримання судді без обмеження його граничного розміру, з 8 грудня 2015 року, згідно довідки про заробітну плату виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Львівській області за № 1232 від 23.12.2015 року.

Також у вказаному рішенні судом встановлено, що з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вбачається, що стаж роботи суддею позивача становить 27 років 4 місяці.

Вказана постанова Радехівського районного суду Львівської області набрала законної сили та врахована відповідачем при призначенні та подальшому перерахунку довічного грошового утримання позивача, що не заперечується відповідачем у відзиві та підтверджується копією перерахунку.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з урахуванням викладеного, стаж роботи судді Кваші Віталія Олександровича, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача становить 27 років 04 місяці.

Так, з матеріалів справи вбачається, що основний розмір довічного утримання позивача після перерахунку складає 54 %, а повинен складати 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням вимог ч. 3 ст.142 Закону № 1402.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (LJneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-ХІІ, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошку це та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії (Doran v. Ireland, заява №50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів (Salah Sheekh v The Netherlands; заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Відповідно до пункту першого Основних принципів незалежності судових органів (схвалено резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985) незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни; усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її.

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Такі ж правові висновки сформував Верховний Суд у постановах від 09.11.2018 у справах № 713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі № 522/5168/17, № 426/14458/16 від 07.09.2020.

Враховуючи викладені вище мотиви, суд вважає, що при здійсненні позивачу з 19.02.2020 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем вчинено протиправні дії, які полягають у визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСУ України за № 437 від 04.03.2020 задоволенню не підлягають, оскільки питання наявності у позивача права на такий перерахунок вже було предметом розгляду у справі № 360/6316/20 і пенсійний орган вже зобов`язано судом здійснити перерахунок грошового утримання на підставі вказаної довідки.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів) про зобов`язання вчинити дії, - задоволити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 64 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 454 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 19.04.2022 року.

Суддя Гавдик З.В.