Справа № 600/6727/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/6727/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області в особі Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області в особі Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області про зобов`язання продовжити дію та видати паспорт громадянина України старого зразка у формі книжечки.

В обґрунтування позову вказано, що 09.11.2021 року в зв`язку з необхідністю продовження дії паспорта громадянки України позивачем було подано заяву до підрозділу міграційної служби та здано свій паспорт для вчинення даної дії. Після підписання стандартної заяви, зміст якої позивач не прочитала, їй було роз`яснено працівником відповідача, що паспорт старого зразка у формі книжечки буде знищено і буде видано ОСОБА_2 картку - паспорт, на що позивач в підписаній заяві надала згоду на електронну обробку своїх персональних даних. У позові також зазначено, що на вказану пропозицію позивач не погодилась і повідомила одразу усно про відмову в наданні згоди на електронну обробку своїх персональних даних та поверненні їй підписаної заяви і отримала відмову працівника повернути підписану заяву. Цієї ж дати позивач звернулась до адвоката, після чого подала заяву до Чернівецького відділу про відмову в отриманні паспорту в формі ОСОБА_2 картки на заміну паспорта громадянки України НОМЕР_1 старого зразка та про відкликання помилково поданої раніше заяви про згоду на електрону обробку своїх персональних даних і у випадку відмови просила не знищувати її паспорт в зв`язку із наміром звернутись до суду. 24.11.2021 року позивач отримала відповідь-відмову у задоволенні її заяви, оскільки Законом не передбачені підстави вилучення внесеної до Реєстру інформації та видалення унікального номеру запису в Реєстрі. На думку позивача, відповідь-відмова Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби України у Чернівецький області №7310-2318/7310-21 від 24.11.2021 року є протиправною і такою, що суперечить Конституції України та п.11 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних», якою передбачено право суб`єкту персональних даних на відкликання згоди на їх обробку.

Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області просить суд у задоволенні позову відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні за їх участю, суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши подані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області з приводу оформлення та видачі паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

На підставі звернення позивача було сформовано заяву-анкету №6986204 від 09.11.2021 року для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, яка скріплена особистим підписом ОСОБА_1

10.11.2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій вказала, що з релігійних переконань вона відмовляється від поданої заяви та заміни паспорту громадянина України (книжки) на ІД картку і просила повернути їй паспорт (книжку) та здійснити продовження його дії шляхом вклеювання її фотографічного знімку на відповідній сторінці.

Крім цього, у заяві ОСОБА_1 зазначено, що у випадку відмови продовжити дію її паспорту громадянки України (книжку), вона просить повідомити причини відмови та не знищувати його.

Листом №7310-2318/7310-21 від 24.11.2021 року Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області повідомило ОСОБА_1 про неможливість задовольнити її вимогу щодо відмови від присвоєного УНЗР та паспорта громадянина України, оскільки законом не передбачені підстави вилучення внесеної до Реєстру інформації та видалення унікального запису у Реєстрі.

За таких обставин позивач звернулась до суду з цим позовом.

З огляду на встановлені обставини справи та предмет позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

При цьому під рішенням розуміється владне волевиявлення суб`єкта владних повноважень, викладене за встановленою формою, спрямоване на врегулювання тих чи інших суспільних відносин, що має обов`язковий характер та породжує певні правові наслідки.

Згідно пункту 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Виходячи з буквального аналізу наведених норм, суд зауважує, що у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене таке рішення як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, яке прийнято на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг і стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, а його дія вичерпується його виконанням або має визначений строк. Оскаржуване рішення має безпосередньо порушувати права, свободи або інтереси позивача.

Як вбачається зі змісту позову та пред`явлених у ньому вимог, позивач фактично не погоджується із відповіддю відповідача, оформленою листом від 24.11.2021 року №7310-2318/7310-21.

Саме назване рішення в розумінні наведених процесуальних приписів є рішенням суб`єкта владних повноважень та предметом даного позову, якому і надаватиметься правова оцінка судом, тобто дотримання відповідним суб`єктом критеріїв, наведених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що згідно статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (тут і далі - Закон №393/96-ВР в редакції на час виникнення спірних відносин) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до положень статті 3 Закону №393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону №393/96-ВР визначено права громадянина при розгляді заяви чи скарги.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев`ятої цієї статті.

Як вбачається із заяви від 10.11.2021 року позивач просила відповідача повернути їй паспорт (книжку) та здійснити продовження його дії шляхом вклеювання її фотографічного знімку на відповідній сторінці.

Крім цього, у випадку відмови продовжити дію паспорту громадянки України (книжку), ОСОБА_1 просила повідомити причини відмови та не знищувати його.

Водночас, як вбачається з листа від 24.11.2021 року №7310-2318/7310-21, у ньому вказано лише про відсутність законних підстав для вилучення внесеної до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та видалення унікального запису у Реєстрі. Також зазначено про некоректність вимоги ОСОБА_1 щодо відмови від присвоєного УНЗР та паспорта громадянина України.

При цьому, у листі від 24.11.2021 року №7310-2318/7310-21 відповідачем не надано відповіді на заявлене 10.11.2021 року позивачем прохання саме щодо повернення їй паспорту-книжки та здійснення продовження його дії шляхом вклеювання фотографічного знімку на відповідній сторінці.

Також у названому листі жодним чином не обґрунтовано наявність чи відсутність підстав станом на день звернення ОСОБА_1 із заявою (10.11.2021 року) щодо задоволення її прохання не знищувати паспорт громадянки України (книжку).

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідачем фактично не було надано об`єктивну та всебічну відповідь на прохання позивача, викладені у заяві від 10.11.2021 року, та надано неповну й невмотивовану відповідь, оформлену листом від 24.11.2021 року №7310-2318/7310-21.

Перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; недобросовісно та нерозсудливо.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем у ході судового розгляду справи не доведено обґрунтованість оскаржуваної відмови, оформленої листом від 24.11.2021 року №7310-2318/7310-21, а тому така є протиправною.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що у відзиві на позов відповідачем жодним чином не спростовано доводів позовної заяви про те, що ОСОБА_1 як суб`єкт персональних даних мала право відкликати згоду на обробку персональних даних, яке дійсно передбачено пунктом 11 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних».

Стосовно доданих до відзиву документів, датованих після 24.11.2021 року, то такі оцінці судом не підлягають, оскільки вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення від 24.11.2021 року №7310-2318/7310-21.

З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість прийнятого відповідачем за наслідком розгляду заяви позивача рішення, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву від 10.11.2021 року та надати обґрунтовану відповідь.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з наявної у справі квитанції від 01.12.2021 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 454,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області в особі Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відповідь Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області, оформлену листом від 24.11.2021 року №7310-2318/7310-21.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області в особі Чернівецького відділу Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.11.2021 року та надати обґрунтовану відповідь.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 15 квітня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач - Управління Державної міграційної служби в Чернівецькій області (58000, м. Чернівці, вул. Шептицького, 25.)

Суддя О.П. Лелюк