Справа № 560/16020/21
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
іменем України

18 квітня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-31916-13У від 06.07.2021Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 27.11.2014 по 30.11.2018 перебував на обліку в ГУ ДПС у Хмельницькій області як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування. З 25.02.2016 по даний час позивач проходить військову службу в Збройних силах України за контрактом та з указаної дати не здійснює підприємницьку діяльність.

07.12.2018 позивач звернувся до Дунаєвецького управління ГУ ДФС у Хмельницькій області із заявою щодо звільнення від сплати податків внаслідок проходження військової служби. Однак у задоволенні заяви позивачу було відмовлено. Вказує, що у листопаді 2021 року отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31916-13У від 06.07.2021, згідно якої заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 19 191,24 грн, з яких недоїмка 1638,12 грн, штраф 4 335,34 грн, пеня 13 217, 78 грн. Вважає вказану вимогу незаконною, оскільки фізичні особи-підприємці, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених п. 2 ст. 6 Закону № 2464, якщо вони не є роботодавцями.

Ухвалою суду від 01.12.2021 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31916-13-У сформована у зв`язку з наявністю у позивача станом на 30.06.2021 заборгованості в сумі 19 191,24 грн, в тому числі: недоїмка в сумі 1 638,12 грн, штрафи в сумі 4 335,34 грн, та пеня в сумі 13 217,78 грн. Заборгованість є узгодженою та не сплаченою позивачем у встановлені терміни, і виникла за результатами позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, за результатом проведеної перевірки прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені №006282/22-01-07-11/ НОМЕР_1 , №006284/22-01-07-11/ НОМЕР_1 , №006285/22-01-07-11/. Однак в терміни, визначені законодавством, позивач не сплатив суму недоїмки, визначеної контролюючим органом.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.11.2014 по 30.11.2018 та перебував на загальній системі оподаткування, що підтверджується сторонами по справі.

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 від 23.06.1990 позивач з 25.02.2016 прийнятий на військову службу за контрактом у Збройні Сили України.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 25.02.2016 №51 ОСОБА_1 з 25 лютого 2016 року зараховано до списків особового складу військової частини, на всі види забезпечення.

Відповідно до довідки військової частини пп НОМЕР_4 від 01.12.2016 №55/1435 позивач перебував на військовій службі у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 , яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції, та безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 27.01.2016 по 29.10.2016.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_5 від 28.02.2018 №55/266 позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 , яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 19.12.2017 по т.ч.

Також судом встановлено, що ГУ ДПС у Хмельницькій області проведено перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 30.11.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 27.11.2014 по 30.11.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 22.04.2021, в якому вказано, зокрема, що позивачем занижений єдиний внесок в загальній сумі 1638,12 грн., в т.ч. за жовтень 2018 року в сумі 819,06 грн. та листопад 2018 року в сумі 819,06 грн. в результаті неподання звітності з єдиного внеску за 2018 рік.

Також в акті вказано про те, що ОСОБА_1 несвоєчасно сплатив єдиний внесок за І квартал 2017 року - ІІІ квартал 2018 року в сумі 15519,54 грн. (заборгованість погашена за рахунок перерахування коштів органами ДВС).

На підставі акту перевірки 08.06.2021 ГУ ДПС України в Хмельницькій області прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №006283/22-01-07-11/ в сумі 1638,12 грн;

- рішення №006282/22-01-07-11/ про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 491,44 грн,

- рішення №006284/22-01-07-11/ про застосування штрафних санкцій за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за 2015-2018 роки в сумі 680,00 грн;

- рішення №006285/22-01-07-11/ про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 16 381,68 грн (штраф 3163,90 грн, пеня 13217,78 грн).

Вказані вимога та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені позивачем отримані 11.06.2021 (відповідно до рекомендованого повідомленням про вурчення поштового відправлення). В адміністративному чи судовому порядку такі рішення не оскаржувались.

Листом Дунаєвецького управління Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 04.01.2019 №416/22-01-51-06-22, у відповідь на заяву позивача щодо звільнення від сплати єдиного внеску повідомлено, що згідно доданих до заяви документів неможливо встановити період проходження служби ОСОБА_1 . Запропоновано надати оригінали документів, де було б визначено період військової служби або довідку про перебування на військовій службі за період 2017-2018 рр.

06.07.2021 ГУ ДПС у Хмельницькій області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31916-13У зі сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 19 191,54 грн (в тому числі: недоїмка 1 638,12 грн, штраф 4 335,34 грн, пеня 13 217, 78 грн). Заборгованість вказана станом на 19.08.2021. Вимогу направлено платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який поштою повернуто без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2021 ВП №66691856 відкрито виконавче провадження з виконання вимоги №Ф-31916-У від 06.07.2021 про стягнення боргу з ОСОБА_1 боргу в сумі 19 191,54 грн. на користь ГУ ДПС у Хмельницькій області.

19.10.2021 відповідачем надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.10.2021 №Ф-31916-13, згідно якої заборгованість станом на 30.09.2021 становить 13191,24 грн. (680 грн. - штрафи, 12511,24 грн. - пеня).

На виконання вимог ухвали суду від 04.04.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надано Витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7, згідно відомостей якого військова частина НОМЕР_5 здійснювала сплату єдиного соціального внеску за позивача з червня 2016 року по грудень 2020 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ст.2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно абз.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Наведені норми свідчать про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведеного, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає контролюючий орган, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2020 р. у справі № 620/2449/19, від 18.03.2020 р. у справі № 140/1777/19, від 05.03.2020 р. у справі № 824/509/19-а.

Позивач у спірний період перебував на військовій службі у військовій частині.

Отже, у період з жовтня по листопад 2018 року (за який донараховано ЄСВ) позивач був найманим працівником та у цей період саме роботодавець - військова частина сплачувала за позивача єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності відповідачем не надано.

Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (жовтень-листопад 2018 року), нараховував та сплачував роботодавець (військова частина), що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, який має право провадити господарську діяльність, проте не отримував дохід від неї.

Крім цього, відповідно до п. 9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до податкового органу фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації.

Згідно з ч.3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам-підприємцям не здійснюється.

Таким чином, тимчасово мобілізовані на військову службу підприємці і самозайняті особи звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб або єдиного податку, а також єдиного внеску за себе на весь період такої служби. Разом з тим проходження військової служби за контрактом не створює для таких осіб, зокрема і для позивача, обов`язку нараховувати та сплачувати за себе єдиний внесок, оскільки громадяни України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, мають однакові гарантії правового і соціального захисту, визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", незалежно від того, проходять вони військову службу за контрактом чи військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Аналогічну правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі №260/117/19, в якій вказав про поширення на фізичну особу-підприємця, прийнятого на військову службу за контрактом під час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду, пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску, передбаченої пунктом 9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Таким чином, нарахування Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області позивачеві до сплати єдиного соціального внеску у розмірі 1638,12 грн. за жовтень-листопад 2018 року є неправомірним.

Водночас, суд враховує. що інша частина оскаржуваної вимоги пов`язана із несплатою позивачем штрафів у сумі 4 335,34 грн. та пені у розмірі 13 217, 78 грн.

Такі суми визначені рішеннями від 06.08.2021 за №006282/22-01-07-11/, №006284/22-01-07-11/ та №006285/22-01-07-11/.

Так, відповідно до ч.11 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Також, відповідно до п.2 та п.7 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладає на платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

- за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладає штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків у розмірах та порядку, встановлених статтею 119 Податкового кодексу України.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що у разі порушення норм Закону №2464-VI, до платника застосовуються фінансові санкції.

Відповідно до ч.14 ст.25 Закону № 2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.

Відповідно до ч.15 ст.25 Закону № 2464-VI суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Отже, до позивача було застосовано передбачені згідно Закону № 2464-VI санкції, відповідно до вищевказаних рішень.

Доказів оскарження таких рішень в адміністративному чи судовому порядку позивачем не надано та судом не встановлено.

Враховуючи те, що факт наявності заборгованості по штрафах та пені підтверджується чинними рішеннями, відповідачем правомірно прийнято оскаржувану вимогу у такій частині.

Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.07.2021 №Ф-31916-13У є протиправною та підлягає скасуванню лише у розмірі 1638,12 грн. нарахованого єдиного внеску за жовтень-листопад 2018 року.

При цьому суд враховує, що оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах №816/2042/16 від 13.02.2018, від 10 квітня 2020 року по справі №813/1760/18 та від 01 липня 2020 року по справі №640/8980/19.

Протиправне відображення грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника без належних правових підстав очевидно вказує на порушення прав платника податків та необхідність проведення коригування даних інтегрованої картки платника в цілях поновлення порушених прав.

Враховуючи безпідставність нарахування відповідачем відповідних сум, наявні підстави для проведення відповідних коригувань в Інтегрованій картці платника.

Враховуючи положення ч.2 ст.9 КАС України, суд, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача виключити з інтегрованої картки платника єдиний внесок в сумі 1638,12 грн. (донарахованого 29.06.2021, за жовтень-листопад 2018 року).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог у відповідності до статті 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань пропорційно до розміру задоволених майнових позовних вимог (8,54%) - у сумі 77,54 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-31916-13У від 06.07.2021 в частині нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску за період жовтень-листопад 2018 року у розмірі 1638 (одна тисяча шістсот тридцять вісім) грн. 12 коп.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Хмельницькій області виключити з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 нарахований за жовтень-листопад 2018 року єдиний внесок в сумі 1638 (одна тисяча шістсот тридцять вісім) грн. 12 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 77 (сімдесят сім) грн. 54 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 18 квітня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя Д.А. Божук