Справа № 460/12065/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції: Борискін С.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/12065/21 пров. № А/857/23039/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021року у справі № 460/12065/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

27.08.2021р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, Державної судової адміністрації України, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року із застосуванням ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік";

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області суму суддівської винагороди у розмірі - 164 472 грн. 50 коп. за період квітень-серпень 2020 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.10.2021р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Державна судова адміністрація України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.10.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Указом Президента України від 25.12.2004р. №1540/2004 ОСОБА_2 призначено на посаду судді строком на п`ять років у Сарненський районний суд Рівненської області (а.с.14-18).

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 17.06.2010р. №2349-VI позивача обрано на посаду судді Рівненського міського суду Рівненської області безстроково (а.с.19-20).

Наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 07.04.2017р. №5-К "Про встановлення доплати за вислугу років" встановлено з 24.02.2017р. ОСОБА_2 - судді Рівненського міського суду, щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу, як такій, стаж роботи якої становить 15 років станом на 24.02.2017р. (а.с.25).

31.08.2017р. Наказом Рівненського міського суду Рівненської області №15-к "Про внесення змін в обліково-статистичні дані ОСОБА_2 " внесене зміни в обліково-статистичні дані позивача, змінивши прізвище " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_4 " (а.с.12).

Із змісту довідки про доходи Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області від 29.12.2020р. №1324-04/20 видно, що позивачу встановлено обмеження з квітня по серпень 2020 року у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, різниця у виплатах за вказаний період становить -164472,50 грн. (а.с.11).

ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Із змісту ч.1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" видно, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.

Відповідно до ч.2 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

ч.9 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір можуть визначатись виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Проте, 12 березня 2020 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

Так, 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року N 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено ст. 29 такого змісту: "Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині 1 цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)".

Разом з тим, Конституцій Суд України у рішенні від 28.08.2020р. N 10-р/2020 дійшов висновків, що оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України, то втрачені у зв`язку з таким обмеженням кошти підлягають компенсації відповідними виплатами.

Отже, Конституційний Суд України у своєму рішенні визначив компенсаційний характер правових наслідків тимчасово запроваджених обмежень виплати суддівської винагороди та вказав, що втрачені кошти підлягають виплаті.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у межах спірних правовідносин не вирішується питання про можливість ретроспективної дії рішення Конституційного Суду України, тобто можливості застосування рішення на правовідносини, які відбувалися до часу його ухвалення, а про компенсацію втрат коштів, яка мала місце внаслідок прийняття закону, що був визнаний неконституційним.

Такі витрати у спірному випадку полягають у тому, що позивач з огляду на свій правовий статус судді та зважаючи на встановлені національним і міжнародним законодавством гарантії незалежності мав законні сподівання на отримання винагороди у повному обсязі.

При цьому, розмір такої винагороди нараховувався відповідачем за правилами ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", однак виплачувався з урахуванням обмежень, встановлених ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 року N 553-IX, адже у цих правовідносинах Територіальне управління Державної судової адміністрації в Рівненській області виступало розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та як суб`єкт владних повноважень в силу ч.2 ст.19 Конституції України не мало альтернативних шляхів поведінки.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена у пункті 23 рішення "Кечко проти України" від 08.11.2005р., видно, що чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах до того моменту, коли відповідні положення є чинними.

З матеріалів даної справи видно, що нарахування та виплата суддівської винагороди позивачу із застосуванням обмежень, визначених ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у період з 18.04.2020р. - 27.08.2020р. відбувалися, тобто нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застуванням обмеженням її розміру, відповідач в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області діяв відповідно до вимого чинного на той час законодавства.

Разом з тим з моменту набрання рішення Конституційним Судом України від 28.08.2020р. N 10-р/2020 відповідач в особі Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області повинен був вчинити дії щодо виплати позивачу компенсації недоотриманої суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року, що вчинено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 450/12065/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 18.04.2022