Справа № 120/19262/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залучення другого відповідача

м. Вінниця

14 квітня 2022 р. Справа №120/19262/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у письмовому провадженні клопотання позивача про залучення другого відповідача до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області.

26 січня 2022 року позивачем подано до суду клопотання про залучення до участі у справі другого відповідача в особі Державної судової адміністрації України. Таке обґрунтоване приписами статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Виплата суддівської винагороди територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Вінницькій області із застосуванням обмежень могла бути обумовленою, окрім іншого, меншим обсягом бюджетних асигнувань головним розпорядником на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду), що свідчить про безпосередню участь Державної судової адміністрації України у механізмі фінансування видатків на виплату суддівської винагороди. Відтак, на думку позивача, Державна судова адміністрація України як розпорядник бюджетних коштів вищого рівня допустила протиправну бездіяльність щодо невиділення достатньої кількості коштів територіальному органу судової адміністрації, зокрема й для виплати суддівської винагороди. Як наслідок, територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області, будучи розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та здійснюючи виплату позивачеві суддівську винагороду в межах виділених йому коштів, допустило протиправні дії, що полягають у виплаті суддівської винагороди, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 гривні.

Розглянувши подане позивачем клопотання про залучення до участі у справі другого відповідача, суд зважає на таке.

Особливості заміни неналежної сторони, а також залучення до участі у справі другого відповідача (співвідповідача) врегульовані статтею 48 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Так, частиною 3 згаданої статті передбачено, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (частина 4 статті 48 КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 48 КАС України під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відтак, аналіз наведених приписів статті 48 КАС України свідчить про можливість залучення до участі у справі другого відповідача (співвідповідача).

Визначаючись з приводу обгрунтованості поданого клопотання, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих судів здійснює Державна судова адміністрація України, а функції розпорядника коштів нижчого рівня територіальні управління ДСА України.

Статтею 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Частиною 5 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Розглядаючи спір у подібних правовідносинах щодо обчислення суддівської винагороди із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 гривень, Верховний Суд у справі №400/2031/21 (постанова від 10 листопада 2021 року) дійшов таких висновків:

«Виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Відповідач (ТУ ДСА України) як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021 рік).

Тому для правильного вирішення цієї справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав судам потрібно з`ясувати також участь ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні прожиткового мінімуму «для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» при виплаті суддівської винагороди, передбачених абзацом 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», відтак визначити правовий статус цього державного органу в адміністративному спорі - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору чи відповідач (другий відповідач)».

Отже, судом касаційної інстанції зазначено, що причиною невиплати позивачу суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду може бути недостатність виділених відповідачу коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби. У такому випадку невиплату суддівської винагороди в повному обсязі можна пов`язувати із діяльністю Державної судової адміністарції України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") відповідно як суб`єкта владних повноважень, рішеннями/діями якого порушено право особи (судді).

Також Верховний Суд вказав на те, що в іншому випадку, коли Державна судова адміністарція України виділила територіальному органу судової адміністрації достатньо коштів для виплати суддівської винагороди (зокрема й позивачу) з урахуванням вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (затвердивши відповідний кошторис), але відповідач натомість розпорядився цими коштами з урахуванням зменшеного розміру прожиткового мінімуму, тому є підстави стверджувати, що невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі, як наслідок виникнення заборгованості з її виплати (перед позивачем), є результатом дій/рішень лише територіального органу судової адміністрації, а тому спосіб захисту повинен співвідноситися/пов`язуватися з цими діями та їх наслідками.

З метою з`ясування участі Державної судової адміністрації України у спірних правовідносинах суд ухвалою від 26 січня 2022 року витребував у територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області інформацію про те, чи виділялися Державною судовою адміністрацією України територіальному управлінню Державної судової адміністрації у Вінницькій області достатньо коштів для обчислення та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 у період із січня по листопад 2021 року із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень, а також інформацію про те, чи могла б бути виплачена суддівська винагорода ОСОБА_1 у період із січня по листопад 2021 року із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року в розмірі 2270 гривень, за рахунок тих бюджетних асигнувань, що передбачалися для територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області в затвердженому на 2021 рік кошторисі та щомісячному розписі видатків.

Листом від 16 лютого 2022 року, що надійшов на адресу суду 21 лютого 2022 року, територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області повідомило, що станом на 01 січня 2021 року загальна сума видатків на виплату суддівської винагороди, що затверджена головним розпорядником бюджетних коштів для територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області не давала змогу здійснити видатки на виплату суддівської винагороди, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року у розмірі 2270 гривень.

Відтак, територіальне управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не могла виплачувати позивачу суддівську винагороду понад виділені для цього бюджетні асигнування головним розпорядником бюджетних коштів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що подане позивачем клопотання підлягає задоволенню, а тому слід залучити до участі у справі другого відповідача в особі Державної судової адміністрації України.

Водночас, оскільки судом задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі другого відповідача, проте позивачем позовні вимоги до такого відповідача не сформовані, тому з урахуванням положень статті 5 КАС України позивачеві слід визначитись із змістом позовних вимог до другого відповідача.

Крім того, з метою реалізації права на подання відзиву відповідачем, якого залучено до участі у справі, слід встановити строк для подання такого Державною судовою адміністрацією України.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 181 КАС України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження, зокрема, у випадку залучення співвідповідача.

Відтак, у зв`язку із залученням до участі у справі другого відповідача (співвідповідача) підготовче засідання слід відкласти.

Керуючись статтями 48, 181, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про залучення другого відповідача задовольнити.

Залучити до участі у справі другого відповідача в особі Державної судової адміністрації України.

Встановити ОСОБА_1 10-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали для визначення змісту позовних вимог, що адресовані до Державної судової адміністрації України.

Встановити Державній судовій адміністрації України 15-денний строк з дня отримання копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відкласти підготовче засідання на 13 травня 2022 року о 12:00 годині в залі судового засідання №2 Вінницького окружного адміністративного суду, про що повідомити учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович