Справа № 640/25079/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Югстрой ЛТД» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Югстрой ЛТД» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товару № UA100000/2020/000334/2 від 15 серпня 2020 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці Державної митної служби України № UA100430/2020/00056 від 15 серпня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що на виконання вимог частини 3 статті 53 Митного кодексу України та з метою підтвердження заявленої митної вартості ним були надані всі необхідні документи. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом не існувало, а тому визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товару № UA100000/2020/000334/2 від 15 серпня 2020 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці Державної митної служби України № UA100430/2020/00056 від 15 серпня 2020 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Київська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Київська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки в документах, які надані Позивачем до Київської митниці Держмитслужби разом з митною декларацією містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена та підлягає сплаті за ці товари, а декларантом або уповноваженою особою декларанта не подано всіх додаткових документів, які витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.06.2019 року між ТОВ «Югстрой ЛТД» (Покупець) та компанією «Boshell international Co.Ltd» (Продавець) укладено контракт № 18-06-19 (далі - Контракт) за умовами якого Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити Товар в кількості, асортименті, та вартості, визначеній Сторонами в Рахунках-фактурах (інвойсах) стосовно кожної поставки.

На виконання умов Контракту Позивачем імпортовано на митну територію України акумулятори електричні для блоків безперебійного живлення виробництва компанії Boshell International Co. Ltd.,: свинцево-кислотний акумулятор Full Energy FEP-1212 - 100 шт.; свинцево-кислотний акумулятор Full Energy FEP-1218 - 500 шт.; свинцево-кислотний акумулятор Full Energy FEP-127 - 9 000 шт.; свинцево-кислотний акумулятор Full Energy FEP-122 - 1 500 шт.; загальною вартістю 29927,00 доларів США, що становить 820248,19 грн.

18 серпня 2020 року Позивачем для митного оформлення товару до Київської митниці Держмитслужби подано митну декларацію № UA100430/2020/008844, відповідно до якої заявлена митна вартість товарів у розмірі 29927,00 доларів США, що становить 820248,19 грн., за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з митною декларацією Позивачем для оформлення товару надано: контракт № 18-06-19 від 18 червня 2019 року; додаткову угоду № 1 від 15 червня 2020 року; пакувальний лист до інвойсу № BSL150620 від 15 червня 2020 року; комерційний інвойс № BSL150620 від 15 червня 2020 року; коносамент № SXE20070162 від 04 липня 2020 року; товарно-транспортну накладну (CMR) № 365801 від 12 серпня 2020 року; декларацію про походження товару № BSL150620 від 15 червня 2020 року; платіжне доручення № 20 від 10 серпня 2020 року.

Наявність зазначених документів на момент оформлення митної вартості товару за митною декларацією № UA100430/2020/008844 від 14 серпня 2020 року підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100430/2020/00056 від 15 серпня 2020 року.

У зв`язку із встановленням, на думку митного органу, розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митницею направлено електронне повідомлення декларанту, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надані додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

Декларант, на думку митного органу, не надав всіх документів для підтвердження митної вартості, митна декларація країни відправлення надана без перекладу.

Відповідачем 15 серпня 2020 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA100000/2020/000334/2, яким Відповідач скоригував митну вартість товару з 29 927 доларів США (як передбачено за ціною договору) на 112 455,21 доларів США, що на 82 528 доларів США більше ніж було сплачено за товар продавцю.

Митна вартість товару Відповідачем визначена з ВМД від 14 серпня 2020 року № UA500500/2020/501850, від 08 серпня 2020 року № UA508290/2020/3571.

Позивачем були надані до Київської митниці Держмитслужби додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів: експортна митна декларація КНР № 00272471 (портовий район Хайцан); прайс-лист виробника на період 04 січня 2020 року - 30 грудня 2020 року; платіжне доручення № 20JBKLK8 від 10 серпня 2020 року; експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати № В-1514 від 14 серпня 2020 року; заявку на здійснення поставки акумуляторів від 20 травня 2020 року (Request for batteries); видаткові накладні № 2514 від 12 серпня 2020 року; № 2497 від 11 серпня 2020 року; № 2496 від 11 серпня 2020 року; рахунки № 18686 від 12 серпня 2020 року; № 18621 від 11 серпня 2020 року; № 18618 від 11 серпня 2020 року.

За результатами розгляду зазначених додаткових документів та письмових пояснень, Київською митницею Держмитслужби листом «Щодо розгляду додаткових документів відповідно до статті 55 Митного кодексу України» № 7.8- 1/15/11/17514 від 04 вересня 2020 року, митним органом зазначено про розгляд додаткових документів, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару № UA100000/2020/000334/2 від 15 серпня 2020 року, оскільки, на думку митного органу, надані Позивачем у сукупності документи нібито не дають можливості визнати заявлену митну вартість товарів за основним методом визначення митної вартості товарів, за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються.

Враховуючи неправомірним коригування Відповідачем митної вартості товару, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного Позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору Відповідачем не наведено та не надано, а інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої Позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 51 Митного кодексу України регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 та 2 якої митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В контексті викладеного, суд першої інстанції вірно вказав, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Із зазначеним погоджується і колегія суддів.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з пунктом 1 частини четвертою, частинами п`ятою та шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Стаття 57 Митного кодексу України регулює методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, а саме: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Верховним Судом у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 804/4365/16 вказано, що митний орган повинен витребувати документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням про коригування митної вартості товарів від 15 серпня 2020 року № UA100000/2020/000334/2 митна вартість товару була визначена за резервним методом.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та містять розбіжності, у зв`язку з чим декларанту запропоновано надати до митного органу наступні документи:

- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- банківські платіжні документи за попередні поставки;

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Досліджуючи надані Позивачем до митного оформлення документи та наявність у митного органу підстав для проведення процедури консультації з ТОВ «Югстрой ЛТД» та визначення митної вартості імпортованого товару за резервним методом, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи Позивач надав Відповідачу для підтвердження заявленої митної вартості товару при здійсненні його митного оформлення:

- контракт № 18-06-19 від 18 червня 2019 року;

- додаткову угоду № 1 від 15 червня 2020 року;

- пакувальний лист до інвойсу № BSL150620 від 15 червня 2020 року;

- комерційний інвойс № BSL150620 від 15 червня 2020 року;

- коносамент № SXE20070162 від 04 липня 2020 року;

- товарно-транспортну накладну (CMR) № 365801 від 12 серпня 2020 року;

- декларацію про походження товару № BSL150620 від 15 червня 2020 року;

- платіжне доручення № 20 від 10 серпня 2020 року;

Надалі, Позивачем було додатково подано:

- експортну митну декларацію КНР № 00272471 (портовий район Хайцан);

- прайс-лист виробника на період 04 січня 2020 року - 30 грудня 2020 року;

- платіжне доручення № 20JBKLK8 від 10 серпня 2020 року;

- експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати № В-1514 від 14 серпня 2020 року;

- заявку на здійснення поставки акумуляторів від 20 травня 2020 року (Request for batteries);

- видаткові накладні № 2514 від 12 серпня 2020 року, № 2497 від 11 серпня 2020 року, № 2496 від 11 серпня 2020 року;

- рахунки № 18686 від 12 серпня 2020 року, № 18621 від 11 серпня 2020 року, № 18618 від 11 серпня 2020 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія судців звертає увагу на те, що Позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 809/1884/16.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої та десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

Разом з тим, не зважаючи на вищевказані обставини, Відповідачем здійснено коригування заявленої ним митної вартості товарів за шостим (резервним) методом.

Водночас, в ході апеляційного провадження Київською митницею, як відокремленим підрозділом Державної митної служби України не доведено неможливості застосування жодного методу коригування, що передує резервному (зокрема методу «за ціною договору щодо ідентичних товарів»),

У контексті аналізу вказаного питання та відповідних доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 809/4367/15.

Щодо тверджень Відповідача про те, що умови та дата поставки обумовлюються у Заявці, а до митного оформлення Заявку не надано, а надане Доповнення до Контракту від 18 червня 2019 року № 18-06-19, колегією суддів встановлено наступне.

Пунктами 1.1., 1.2. контракту № 18-06-19 встановлено, що продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар у кількості, асортименті та вартості узгоджених сторонами в рахунках-фактурах (інвойсах) відносно кожної партії. Умови поставки за даним контрактом зазначаються у рахунках-фактурах (інвойсах).

Пунктами 5.1.-5.4. контракту № 18-06-19 визначено, що сторони узгоджують умови та дату поставки кожної партії товару шляхом надання покупцем заявки покупцю, в якій покупець зазначає асортимент, кількість, ціну та вартість партії товару, а також базис та строки окремої поставки.

Покупець надає заявку продавцю факсимільними засобами зв`язку (факс, e-mail) не пізніше, ніж за 20 днів до бажаної дати поставки. На підставі отриманої заявки продавець складає рахунок-фактуру (інвойс) на конкретну партію товару та узгоджує її з покупцем не пізніше, ніж в 15-дений строк з моменту її отримання. Після узгодження сторонами рахунка-фактури (інвойса) на окрему партію товару, продавець надає покупцю інвойс факсимільними засобами зв`язку (факс, e-mail).

Виходячи зі змісту наведених умов контракту № 18-06-19 вбачається, що остаточним документом, якій підтверджує асортимент, кількість, вартість партії товару, а також взаємні зобов`язання сторін щодо поставки товару, є саме інвойс, який відповідно до змісту контракту та прямої вказівки преамбули до нього має силу Додатку (Специфікації).

Серед документів наданих до митного оформлення товару Позивачем було подано митному органу Інвойс № BSL150620 від 15 червня 2020 року, який є специфікацією на відповідну партію товару та містить всю необхідну інформацію, яка ідентифікує товар, що поставляється, що у повному обсязі відповідає умовам п. 1.1., 1.2., 2.2., 5.1.-5.4. контракту № 18-06-19.

Крім того, митному органу під час митного оформлення надані були також наступні документи:

- додаткова угода № 1 від 15 червня 2020 року до контракту № 18-06-19, пунктом 1 якого визначено, що покупець повинен оплатити вартість товару відповідно до інвойсу № BSL150620 від 15 червня 2020 року до приходу контейнера з товаром в порт призначення;

- заявка на здійснення поставки акумуляторів від 20 травня 2020 року (Request for batteries), в якій покупець - ТОВ «Югстрой ЛТД» замовив акумулятори згідно з переліком, повністю відповідає переліку, наведеному в інвойсі № BSL150620 від 15 червня 2020 року.

Таким чином, наведене спростовує доводи Відповідача про ненадання Позивачем заявки на поставку товару відповідно до пункту 5.1. контракту № 18-06-19, оскільки така заявка була надана.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено також, те що надане платіжне доручення не завірене банком, не містить посилань на інвойс чи специфікацію, відповідно до яких здійснювалась поставка товарів. Отже, неможливо перевірити відповідно до якої партій товарів здійснено вищезазначену проплату.

Позивачем до митного оформлення було надане платіжне доручення № 20 від 10 серпня 2020 року у двох формах:

1) у формі платіжного доручення в іноземній валюті (SWIFT) без відмітки банку про проведення платежу;

2) у формі електронного платіжного доручення № 20 JBKLK8 із відміткою банку про проведення платежу.

Позивачем було здійснено оплату вартості партії товару, отриманого за інвойсом № BSL150620 від 15 червня 2020 року, 10 серпня 2020 року. Платіж був проведений Херсонською філією AT КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується платіжним дорученням № 20JBKLK8 від 10 серпня 2020 року з відміткою банку, яке містить всі належні реквізити, що дають змогу ідентифікувати призначення платежу як оплату товару за вказаним інвойсом та контрактом № 18-06-19.

Крім того, Позивачем було отримано в банківській установі паперовий оригінал платіжного доручення в іноземній валюті № 20 від 10 серпня 2020 року у платіжній системі SWIFT із відміткою банку про проведення платежу. В графі 70 «Details о f Payment» платіжного доручення в іноземній валюті № 20 від 10 серпня 2020 року чітко зазначено про оплату згідно з контрактом № 18-06-19 від 18 червня 2019 року та інвойсом № BSL150620 від 15 червня 2020 року, що спростовує твердження митного органу про те, що зазначене платіжне доручення стосується іншої партії товару, та є належним доказом здійснення позивачем оплати вартості отриманого товару, декларування якого здійснено за митною декларацією № UA100430/2020/008844.

Щодо доводів митного органу про те, що митна декларація країни відправлення від 30 червня 2020 року № 00272471 надана без перекладу та не містить жодних печаток та підписів, колегією суддів встановлено наступне.

Статтею 254 Митного кодексу України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Таким чином, у випадку наявності необхідності перевірки відомостей, зазначених у митній декларації, митний орган забезпечує отримання перекладу документів, складених іншою мовою, саме шляхом вимоги такого перекладу від декларанта, який за власний рахунок забезпечує відповідний переклад.

14 серпня 2020 року митним органом було повідомлено Позивача про необхідність надання додаткових документів, зокрема копії митної декларації країни відправлення.

Отже, уповноваженим органом не вимагалося від декларанта надання перекладу витребуваної декларації.

Позивачем до митного органу були надані додаткові документи, визначені митним органом як необхідні для підтвердження митної вартості декларованих товарів, у чіткій відповідності із отриманою вимогою Відповідача, зокрема була надана копія експортної декларації КНР № 00272471 (портовий район Хайцан) від 30 червня 2020 року.

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, у рішеннях від 20 травня 2010 року та від 25 листопада 2008 року у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, в яких ЄСПЛ наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що документами, наданими Позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

При цьому, колегія суддів зазначає, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження повинні ними здійснюватися у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 809/1884/16, від 03.04.2018 по справі № 826/8797/16.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки Відповідачем не доведено наявності тих обставин, на які він посилається та які зводяться, на його думку, до неможливості визначення митної вартості імпортованого Позивачем товару за основним методом, колегія суддів приходить до висновку про наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивачем у Відзиві на апеляційну скаргу заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 7 ст. 139 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, судові витрати Позивача складаються з:

- судового збору, сплаченого при подачі адміністративного позову в сумі 4204,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1111 від 12.10.2020 року та в сумі 7941,09 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1203 від 29.10.2020 року.

- витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 650,00 грн, що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги від 29 вересня 2020 року, актом про надання правової (правничої) допомоги № 10/09 від 31 жовтня 2020 року та платіжним дорученням № 1259 від 12.11.2020 року.

Відповідно до акта про надання правової (правничої) допомоги № 10/09 від 31 жовтня 2020 року, правова допомога за договором про надання правової допомоги від 29 вересня 2020 року надана Адвокатським об`єднанням у встановлений термін, у повному обсязі та відповідно до переліку, а саме:

- досліджені документи, подані ТОВ "Югстрой ЛТД" до митного оформлення акумуляторів електричних для блоків безперебійного живлення, на підставі, на підставі яких Київською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UА100000/2020/000334/2 від 15.08.2020 року

- підготовлено адміністративний позов ТОВ "Югстрой ЛТД" до Київської митниці Держмитслужби про визнання неправомірними та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UА100000/2020/000334/2 від 15.08.2020 року, картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці Державної митної служби України № UА100430/2020/00056 від 15.08.2020 року (поставка АКБ);

- сформовано, підготовлено пакет документів для подання адміністративного позову ТОВ "Югстрой ЛТД" до Окружною адміністративного суду м. Києва, направлено до суду (поставка АКБ);

- підготовлено та направлено до суду клопотання про усунення недоліків адміністративного позову в частині доплати судового збору у справі № 640/25079/20 за позовом ТОВ "Югстрой ЛТД" до Київської митниці Держмитслужби, яка перебуває в провадженні Окружною адміністративного суду м. Києва (суддя Клочкова Н.В.).

12 листопада 2020 року Позивачем було сплачено 19650,00 грн. за вищевказаним договором про що свідчить платіжне доручення № 1259 від 12.11.2020 року.

Таким чином, дослідивши акт про надання правової (правничої) допомоги № 10/09 від 31 жовтня 2020 року, дату сплати за вказані витрати 12 листопада 2020 року, тобто до прийняття судом першої інстанції рішення - 21 вересня 2021 року, витрати Позивача на професійну правничу допомогу підлягали вирішенню судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, колегія суддів вважає, що підстави для розподілу судових витрат, понесених Позивачем в суді першої інстанції відсутні.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Проте, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, що додатково підтверджує відсутність підстав для розподілу зазначених судових витрат Позивача.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький