Справа № 260/1607/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/1607/19 пров. № А/857/19195/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Качмара В.Я., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року (головуючий суддя: Гебеш С.А., місце ухвалення - м. Ужгород, дата складення повного тексту судового рішення 20.09.2021) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 14.11.2019 звернувся із позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29 жовтня 2019 року:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 8786,34 грн;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку - військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 732,20 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковим агентами у вигляді заробітної плати в сумі 1020,00 грн;

- № про стягнення 7906,93 грн за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування суми ПДВ та застосування штрафу у сумі 3953,47 розмірі 50% від суми стягнення, застосованих за платежем податку на додатку вартість із вироблених в Україні товарів;

- № про стягнення суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 7307,00 грн;

- № про стягнення збільшеної суми грошового зобов`язання з податків з доходів фізичних осіб в сумі 56747,01 грн, та штрафних санкцій в сумі 41984,28 грн, всього в сумі 11352,79 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за платежем податку військового збору, нарахованого за збільшеними податковим зобов`язанням за податком з доходів фізичних осіб, в сумі 5084,44 грн та пені в сумі 1709,19 грн;

- № про стягнення пені в сумі 491255,75 грн за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та вимог валютного законодавства.

- вимоги про сплату боргу від 29 жовтня 2019 року № в сумі 7159,24 грн та рішень № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого внеску в сумі 715,92 грн і № в сумі 255,00 грн за неналежне ведення бухгалтерського обліку.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що з висновками, викладеними у розділі ІІІ Акту планової документальної виїзної перевірки господарської діяльності та застосованими донарахуваннями, штрафними санкціями, нарахуванням пені не згідний. Оскільки, порушення визначене ревізором через необґрунтоване заниження валютного доходу підприємця за період, що підлягав перевірці, внаслідок не включення до Акту перевірки витрат за авансовими звітами за № 21, 24, 25 за період з 01 по 30 грудня 2018 року з додатками, що підтверджують фактичні витрати відповідно на суму 24349,24 грн, на суму 14255,44 грн та на суму 9070,99 грн. Також, не прийнято до уваги витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів на суму 171877 грн, не взято до уваги придбання запчастин на суму 96899,68 грн інші витрати по чекам на суму 157745,88 грн. Врахування відповідачем зазначених витрат виключає наявність порушень позивачем. Разом з тим, зазначає, що у 2018 році у нього не виникало обов`язку нараховувати податкове зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку з наданням послуг та реєструвати податкові накладні в ЄРПН щодо цієї операції, бо таку було складено в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством та зареєстровано в ЄРПН в 2016 році. Вказує на те, що ним не занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму у 2018 році та не порушено терміни реєстрації податкової накладної на зазначені суми в ЄРПН. Крім того, на його рахунку є податковий кредит в сумі 633689 грн, за рахунок якого можна було погасити нараховане зобов`язання. Крім того вказує, що застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних санкцій не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Представник відповідча, 15.02.2022 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представником позивача, 04.04.2022 подано додаткові пояснення, в яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Крім цього, 04.04.2022 представником позивача подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що клопотання про призначення судово-економічної експертизи задоволенню не підлягає, з таких мотивів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза визначена як дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства.

Необхідність призначення експертизи у судочинстві визначена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів і обставин, які виходять за межі юридичних професійних знань судді і потребують спеціальних досліджень.

У відповідності до ч. 1 ст. 102 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Тобто, необхідність призначення експертизи, зокрема в адміністративному судочинстві, зумовлено тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів і обставин, які виходять за межі юридичних професійних знань судді і потребують спеціальних досліджень.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи письмові докази є достатніми для апеляційного розгляду справи та прийняття відповідного судового рішення, а обґрунтовані підстави щодо необхідності та можливості призначення судово-економічної експертизи відсутні, отже у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити.

Також, від позивача та представника позивача Пилипця Р.Ю. 05.04.2022 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Однак, суд апеляційної інстанції визнав причини неявки у судове засідання не поважними та відмовив у задоволенні цих клопотання, враховуючи неодноразове перенесення розгляду цієї справи та відсутності доказів у підтвердження вказаних клопотань. Крім цього, неявка сторін або інших учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задодоленню з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Закарпатській області проведено планову документальну виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За наслідками перевірки, складено акт від 02.10.2019 № 45/33-06/ НОМЕР_1 , в якому встановлено наступні порушення:

- пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. п. 177.2, 177.10 ПК України;

- пп. 1.2 п. 16-1 підр. 10 розд. ХХ Перехідних положень ПК України, п. 177.2 ст. 177 ПК України;

- ч. 1 п. 2 ст. 6, ч. 2 п. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

- ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- п. 187.1 ст. 187, п. 200.1, пп. «б» п. 200.4 ст. 200 ПК України;

- п. 201.1 ст. 201 ПК України;

- пп. 168.1.1, пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 ПК України;

- пп. 168.1.1, пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168 ПК України, п. п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 ьРозділу ХХ ПК України;

- п. 176.2 «б» ст. 176 ПК України;

- ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

У результаті чого винесено податкові повідомлення-рішення від 29.10.2019 та вимоги про сплату боргу від 29 жовтня 2019 року № в сумі 7159,24 грн та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого внеску в сумі 715,92 грн і № в сумі 255,00 грн за неналежне ведення бухгалтерського обліку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач обгрунтовує вимоги апеляційної скарги лише щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 29.10.2019:

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 8786,34 грн (за податковим зобов`язанням 5857,56 грн та штрафними санкціями 2928,78 грн);

- № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку - військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 732,20 грн (за податковим зобов`язанням 488,13 грн та штрафними санкціями 244,07 грн);

- № про застосування штрафних санкцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 491255,75 грн.

Однак, відсутнє обгрунтовання в апеляційні скарзі, щодо протиправності інших податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу від 29 жовтня 2019 року № , рішень № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого внеску в сумі 715,92 грн і № в сумі 255,00 грн за неналежне ведення бухгалтерського обліку

З врахуванням наведеного, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення, лише в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № від 29.10.2019.

Щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомленнь-рішень № та № , суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регламентовано статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За приписами пункту 177.3 статті 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

У підпунктах 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів.

Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

На підставі наданих для перевірки банківських виписок по розрахункових рахунках, відкритих в АТ «УкрСиббанк» та в АТ «КРЕДI АГРIКОЛЬ БАНК», проведеною перевіркою визначено загальний оподатковуваний дохід позивача за 2018 рік, який складає 2 217 691,32 грн, а заявлено - 1 860 888,98 грн. Таким чином, заниження валового доходу за 2018 рік складає 356 802,34 грн, вказане порушення вимог пп.16.1.2 п. 16.1 ст.16, п.177.2, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, позивачем не заперечується.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем задекларовано витрат за 2018 рік на суму 1 816 212,98 грн. У підтвердження правомірності формування витрат у такій сумі, до перевірки використано первинні документи, зокрема договори із постачальниками, прихідні накладні, акти виконаних робіт (наданих послуг), виписки банку про рух коштів по рахункам, розрахункові квитанції, які підтверджували оплату понесених витрат.

Так, контролюючим органом прийнято до складу документально підтверджених витрат у 2018 році додаткові витрати в сумі 324260,34 грн, зокрема: кошти за оплату ТМЦ (лісопродукція, відходи деревини у вигляді паливних гранул, цвяхи, авто мастила), послуг з розрахунково касового обслуговування поточних рахунків, кошти за оплату єдиного соціального внеску, кошти за надані послуги навігаційного контролю, послуги онлайн сервісу, кошти на оплату страхових витрат, послуги біржі.

Стосовно, авансових звітів, зокрема, за № 21 від 01.10.2018-31.10.2018 на суму 24 349,24 грн, № 24 від 01.11.2018-30.11.2018 на суму 14 255,44 грн № 25 від 01.12.2018-30.12.2018 на суму 9070,99 грн, які додавались до заперечення на акт перевірки, то на думку суду апеляційної інстанції такі правомірно не прийняті до уваги відповідачем. Оскільки, такі заповнені із порушенням, а саме в цих авансових звітах не зазначено на які цілі видавалися грошові кошти, не зазначено суму коштів, а також спосіб отримання коштів (видано з каси, перераховано на особистий картковий рахунок або знято за допомогою корпоративної платіжної картки), не зазначено фактично витрачену суму коштів на підставі підтверджуюючих документів.

Також, позивачем не надано документи, що підтверджують суми фактично понесених витрат, пов`язаних із виплатою підзвітній особі ОСОБА_2 підзвітних сум, а саме якщо, кошти видані із каси видаткового касового ордеру, якщо кошти було перераховано на особистий рахунок підзвітної особи платіжне доручення з датою та номером.

Крім цього, на підтвердження факту понесення витрат, пов`язаних з відрядженням водія, платником не на надано накази на відрядження, подорожні листи, митні декларації, CMR тощо.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що видаткові касові ордери, які додані до позовної заяви, не надавалися ні при проведені перевірки та ні до заперечення до акту перевірки, а тому вказані документи (видаткові касові ордери) не можуть братися до уваги при розглдяі справи і вважаються такими, що не надавалася при проведенні перевірки, що свідчить про відсутність факту понесення витрат згідно авансових звітів.

Щодо посилань позивача про не прийняття до уваги відповідачем витрат на придбання паливно - мастильних матеріалів в сумі 171 877,00 грн, то перевіркою до складу валових витрат 2018 прийнято вартість фактично використаних паливно - мастильних матеріалів в сумі 719 666,69 грн, тобто які безпосередньо пов`язані з отриманям доходу у звітному періоді на підставі документально підтверджених первинних документів, зокрема угод, актів виконаних робіт (наданих послуг), товарно-транспортних накладних, розрахункових документів, тощо.

Щодо не прийняття до уваги витрат на придбання запчастин на суму 96 899,68 грн, то суд апеляційної інстагнції зазначає, що відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених ст. 177 Кодексу.

До основних засобів подвійного призначення належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Кодексу).

Отже, позивач, перебуваючи на загальній системі оподаткування, не мав права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів, у зв`язку з чим, перевіркою не прийнято до складу витрат у 2018 році витрати на придбання автозапчастин в сумі 96 899,68 грн.

Стосовно не прийняття до уваги інших витрат по чекам на суму 157 745,88 грн, суд апеляційної інстанці вважає також, що такі правомірно не взяті до уваги контролюючим органом, оскільки відповідачем прийнято всі витрати підтверджені документально та пов`язані з отриманням доходу у 2018 році, які були надані для проведення документальної планової перевірки позивачем, а тому на підставі п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, якщо такі не надані та належним чином не оформлені, вважаються такими, що були відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання позивача, що контролюючий орган безпідставно збільшив податкові зобов`язання через заниження валового доходу, оскільки не врахував витрат по авансових звітах, витрат на придбання паливно мастильних матеріалів, запчастин та інших витрат по чекам.

Отже, за результатами перевірки встановлено, що чистий оподатковуваний дохід позивача за 2018 рік складає 77 218,0 грн (2217691,32 - 2140473,32 (дохід-витрати)), а заявлений - 44 670,0 грн.

Сума податку, відповідно до ставки, яка передбачена п. 167.1. ст. 167 Податкового кодексу України становить 5 857,56 грн (32 542,00 грн. (77 218-44 670) * 18%).

Враховуючи вищенаведене, податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку на доходи фізичних осіб прийняте правомірно.

Крім цього, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не відображено отриманого доходу (32 542,00 грн), на який, у відповідності до ст. 168 ПК України, нараховується військовий збір, у розмірі 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, а тому податкове повідомдення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податку - військовий збір, також винесено правомірно.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № про застосування штрафних санкцій у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 491255,75 грн, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом апеляційної встановлено, що контролюючим органом у ході перевірки встановлено взаємовідносини позивача з іноземним покупцем - фірмою «MELLA-TRANS Kft», згідно зовнішньоекономічних контрактів № 22-2017/UA-HU від 15.05.2017, № 26-2017/UA-HU від 07.11.2017 про реалізацію деревини паливної та пиломатерiалів хвойних.

Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 № 185/94-ВР (далі - Закон № 185/94-ВР), який втратив чинність 07.02.2019 на підставі Закону України № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», передбачав, що виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації (z0374-12)) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента зокрема у ст. 1 визначено строк у 180 днів з дати митного оформлення (виписки вивізної ВМД) для зарахування виручки від резидентів у іноземній валюті на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах (ст. 1).

Порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Тобто, на момент здійснення господарських операцій позивача з фірмою «MELLA-TRANS Kft» у відповідності до вимог Закон № 185/94-ВР передбачалося, що виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що перевіркою встановлено порушення в частині повернення валютної виручки при виконанні наведених вище контрактів, у строки передбачені Законом № 185/94-ВР.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позиція позивача по цьому порушенню зводиться до того, що відповідачем застосовані штрафні санкції на підставі Закону № 185/94-ВР, який втратив чинність.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що період за який проводилася перевірка становив з 01.01.2017 по 31.12.2018.

Як уже зазначалося вище, Закон України № 184/95-ВР втратив чинність на підставі Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII, який набрав чинності з 07.02.2019 згідно прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Тобто, на момент здійснення господарських операцій позивача з фірмою «MELLA-TRANS Kft» та за період коли проводилася перевірка, діяли норми Закону № 185/94-ВР, порушеннях яких і було встановлено контролюючим органом за наслідками перевірки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно п. 11 пр. 10 р. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Крім цього, штрафні санкції за вказані порушення застосовані контролюючим органом на підставі Закону № 2473-VIII, норми якого були чинними на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 29.10.2019, про що безпосередньо вказано у такому (а. с. 34 том 1).

Отже, за встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем на підставі порушення вимог Закону № 184/95-ВР та у відповідності до порядку нарахування пені по чинному Закону № 2473-VIII, зокрема ч. 5 ст. 13, правомірно нараховано пеню за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень, а тому виходячи з меж перегляду судового рішення суду першої інстанції, встановленого ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про призначення судово-економічної експертизи - відмовити.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі № 260/1607/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 15.04.2022.