Справа № 160/26733/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
23.12.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, поданий адвокатом Забарою Альоною Володимирівною, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення з 03.12.2021р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви.
Копію зазначеної ухвали отримано позивачем особисто 20.01.2022, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Тобто, строк для усунення недоліків до 25.01.2022.
27.01.2022 на виконання ухвали засобами поштового зв`язку до суду від представника позивача адвоката Забари А.В. надійшов уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з аналогічними позовними вимогами.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивачу на момент звернення до пенсійного органу виповнилося 55 років, мав необхідний стаж роботи, що підтверджується трудовою книжкою, зокрема, відповідно до записів в трудовій книжці Позивач мав наступний пільговий стаж роботи: з 1987 року по 26.03.2000 в КСП «Україна» - 13 років 2 місяця 26 днів, що підтверджується трудовою книжкою та архівними довідками від 25.03.2021р. №302-309, з 26.03.2000 по 07.04.2008 р. у ТОВ «Україна» - 8 років 1 місяць 12 днів, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою ОК-5. Всього: 22 роки 4 місяці 8 днів. Загальний трудовий стаж Позивача складає більше 36 років. В трудовій книжці Позивача, де є записи про виконання роботи на посаді зварник в КСП «Україна» вказана кількість відпрацьованих днів, а Архівних довідках також вказано кількість відпрацьованих Позивачем днів, а також розмір заробітної плати.
Позивач вказує, що в трудовій книжці Позивача значиться, що він займав посаду зварника, а тому за відсутності в трудовій книжці записів про переведення на інші посади, за наявності відповідних записів в трудовій книжці про виконання роботи на посаді зварника, за відсутності законодавчих вимог зазначати в книгах обліку праці та нарахування заробітної плати посади працівника, то Позивач вважає, що не зарахування стажу роботи до пільгового є протиправними діями з боку Відповідача.
Позивачем наголошено, що в трудовій книжці Позивача відсутня інформація про переведення на інші посади в період і 1987 по 2000р. відмінні від посади «зварника», а тому підстав вважати, що Позивач не працював на займаній посаді, за наявності записів в трудовій книжці, які свідчать про виконання роботи, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах у Відповідача відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідачів додаткові докази та встановлено строк для їх подання.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
16.02.2022 до суду засобами поштового зв`язку від відповідача 2 надійшли матеріали пенсійної справи позивача.
17.02.2022 від відповідача 2 засобами електронної пошти до суду надійшов відзив на позов, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити в їх задоволенні, у якому зазначено, що копію ухвали про відкриття провадження та адміністративного позову отримано відповідачем 2 08.02.2022.
Відповідачем 2 вказано, що вік позивача на дату звернення: 55 років 6 місяців; страховий стаж позивача на дату звернення: 35 років 10 місяців; пільговий стаж позивача становить 0 років 0 місяців 0 днів. До страхового стажу позивача зараховано всі періоди роботи відповідно до наданих документів. До пільгового стажу не враховано період роботи з 1987 по 2000 на пільгових умовах за Списком №2 на посаді електрозварника комісією при Головному управлінні Пенсійною фонду України в Дніпропетровській області не підтверджено, інших документів про пільговий стаж позивачем із заявою від 03.12.2021 не надано. Отже, відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення прав на зарахування пільгового стажу.
Окрім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначило, що не погоджується з вимогою про стягнення на користь позивача судових витрат.
Крім того, згідно з наявною у матеріалах справи розпискою копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками отримано представником відповідача 1 14.02.2022. Тобто, строк на подання відзиву на позов відповідачем 1 до 01.03.2022
Суд зазначає, що станом на 01.03.2022 від відповідача 1 відзиву на позов та витребуваних документів не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
При цьому, суд враховує, що пунктом 3 Розділу VI КАС встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постанова КМУ від 17.02.2021 №104, від 21 квітня 2021 р. № 405, від 16.06.2021 р. № 611, від 11.08.2021 р. № 855, від 22.09.2021 р. № 981, від 15.12.2021 р. № 1336) з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України встановлений карантин.
Проте, суд звертає увагу, що від відповідача 1 станом на 01.03.2022 жодних повідомлень про неможливість подання витребуваних ухвалою від 31.01.2022 доказів до суду, в тому числі з огляду на обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином, надано не було. Будь-яких заяв клопотань до матеріалів справи від відповідача 1 також не надходило, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для продовження відповідачам процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позов та витребуваних документів.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 19.08.2002 Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.
03.12.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №7 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком з відповідним пакетом документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №61 від 09.12.2021, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

У вказаному рішенні було зазначено, що пенсійний вік визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 55 років. Вік заявника 55 років 6 місяців. Необхідний страховий стаж визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 30 років. Страховий стаж особи становить 35 років 10 місяців. Необхідний пільговий стаж визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 12 років 6 місяців. Пільговий стаж особи становить 0 років.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до стажу роботи зараховано всі періоди. Період роботи з 1987 по 2000 рік на пільгових умовах за Списком № 2 на посаді електрозварника комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підтверджено, інших документів про пільговий стаж не надано. Працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 23.05.2026 року.

Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Крім цього, з матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.06.2021 №8 за заявою позивача, відмовлено у підтвердженні періоду роботи ОСОБА_1 з 1987 по 2000 для зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2, яке обґрунтоване тим, що в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено про характер виконуваної роботи та про те, шо заяви працював па роботах передбачених Списками повний робочий день. Згідно з довідкою Царичанської районної адміністрації реєстрацію ТОВ «Дружба» (03741151) скасовано без визначення правонаступників. У такому випадку підтвердження стажу роботи, відповідно до постанови прав Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1, проводиться комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, шо дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Документ ліквідованого господарства передані на зберігання до Комунальної установи «Царичанський трудовий архів». В довідках від 25.03.2021 №302-№305, №308, №309 зазначено, що у відомостях нарахування заробітної плати ОСОБА_2 значиться зварником: у листопаді, грудні 1987 року, з лютого по квітень, в червні, з серпня по листопад 1988 року, в лютому 1989 році, з січня по серпень 1996 року, з січня по березень 2000 року. В інші періоди значиться слюсарем, зварником-слюсарем, або посада не вказана. В наданих документах відсутня інформація в якому структурному підрозділі коли працював заявник, та виконанням яких робіт був зайнятий. Факт роботи заявника на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах електрозварника, газозварника протягом повного робочого дня документами не підтверджений. Накази КСП «Україна», ТОВ «Дружба» про результати атестації робочих місць умовам праці на розгляд Комісії не надано. Однією з основних умов зарахування певного періоду роботи, яка дає право пенсію на пільгових умовах за Списком №1 та №2, є наявність посади (професії), на які була зарахована особа в Списках та зайнятість на цих посадах повний робочий день.

Вказане рішення надавалось позивачем до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії від 03.12.2021. Доказів оскарження та/або скасування рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.06.2021 №8 матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового (загального) стажу.

Згідно з пунктами 1, 2 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі Основні положення № 310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до пункту 5 Основних положень № 310 до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 6 Основних положень № 310 визначено, що всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу.

Згідно з пунктом 8 Основних Положень № 310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Основних положень № 310).

Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Як вбачається з трудової книжки колгоспника №286, виданої 15.10.1986 колгоспом «Україна», ОСОБА_1 , 1966 року народження, Позивач з 1984 року працював у КСП «Україна» (1984 слюсар; 1985 посада не вказана: 1986 «кочег.»; 1987-2000 зварником); 26.03.2000 виключений із членів КСП «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області та звільнений з посади за власним бажанням (прот.№3 від 04.03.2000).

Крім того, відповідно до вказаної трудової книжки з 26.03.2000 ОСОБА_1 прийнято на посаду зварника уТОВ «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області (наказ №4 від 28.03.2000); трудова книжка також містить запис «Дописано посада «газоелектрозварник» відповідно до класифікатора посад із засвідченням підписом посадової особи та печаткою; 07.04.2008 звільнений із посади газозварника по ст.38 КЗпП України (за власником бажанням) (наказ №37 від 07.04.2008), що підтверджується записами трудової книжки колгоспника від 15.10.1986 №286.

У трудовій книжці також зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював:

- за 1987 рік кількість відроблених людино-днів за рік 280, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 280;

- за 1988 рік кількість відроблених людино-днів за рік 298, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 280;

- за 1989 рік кількість відроблених людино-днів за рік 293, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 280;

- за 1990 рік кількість відроблених людино-днів за рік 280, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 280;

- за 1991 рік кількість відроблених людино-днів за рік 282, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 280;

- за 1992 рік кількість відроблених людино-днів за рік 280, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 280;

- за 1993 рік кількість відроблених людино-днів за рік 294, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 270;

- за 1994 рік кількість відроблених людино-днів за рік 282, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 270;

- за 1995 рік кількість відроблених людино-днів за рік 274, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 270;

- за 1996 рік кількість відроблених людино-днів за рік 285, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 270;

- за 1997 рік кількість відроблених людино-днів за рік 280, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 270;

- за 1998 рік кількість відроблених людино-днів за рік 281, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 270;

- за 1999 рік кількість відроблених людино-днів за рік 259, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 270;

- за 2000 рік кількість відроблених людино-днів за рік 70, при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-днів за рік) 64.

В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність необхідного страхового стажу на дату звернення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не зарахував до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 1987 року по 2000 року в КСП «Україна» на посаді електрозварника із посиланням на те, що вказаний період комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підтверджено, інших документів про пільговий стаж не надано.

Водночас, з рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.06.2021 №8 вбачається, що в довідках Комунальної установи «Зарічанський трудовий архів» від 25.03.2021 №302-№305, №308, № 309 зазначено, що у відомостях нарахування заробітної плати ОСОБА_2 значиться зварником: у листопаді, грудні 1987 року, з лютого по квітень, в червні, з серпня по листопад 1988 року, в лютому 1989 році, з січня по серпень 1996 року, з січня по березень 2000 року. В інші періоди значиться слюсарем, зварником-слюсарем, або посада не вказана. В наданих документах відсутня інформація в якому структурному підрозділі коли працював заявник, та виконанням яких робіт був зайнятий. Факт роботи заявника на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах електрозварника, газозварника протягом повного робочого дня документами не підтверджений. Накази КСП «Україна», ТОВ «Дружба» про результати атестації робочих місць умовам праці на розгляд Комісії не надано.

Так, відповідно до довідок від 25.03.2021 №302-№305, виданих комунальною установою «Зарічанський трудовий архів», у книгах обліку праці та нарахування заробітної плати працівникам колгоспу «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області значиться «Огоновський Олег» і кількість відпрацьованих людино-днів становить:

- у 1987 році: - січень 24 л/дні займана посада: слюсар; - лютий 27 л/дні займана посада: слюсар; - березень 13 л/дні займана посада: не вказана; - квітень 38 л/дні займана посада: курси; - травень 13 л/дні займана посада: слюсар; - червень 28 л/дні займана посада: слюсар; - липень 22 л/дні займана посада: слюсар; - серпень 20 л/дні займана посада: слюсар; - вересень 25 л/дні займана посада: слюсар; - жовтень 1+13 (лікарняні); 18 (відпустка) л/дні займана посада: не вказана; - листопад 12 л/дні займана посада: зварник; - грудень 26 л/дні займана посада: зварник;

- у 1988 році: - січень 23 л/дні займана посада: не вказана; - лютий 27 л/дні займана посада: зварник; - березень 23 л/дні займана посада: зварник; - квітень 23 л/дні займана посада: зварник; - травень 12 л/дні займана посада: не вказана; - червень 10 л/дні займана посада: зварник; - липень 47 л/дні займана посада: не вказана; - серпень 12; 24 (відпустка) л/дні займана посада: зварщик; - вересень 31 л/дні займана посада: зварщик; - жовтень 2+ 31 л/дні займана посада: зварщ.; - листопад 3 +23 л/дні займана посада: зварщ.; - грудень 20 л/дні займана посада: не вказана;

- у 1989 році: - січень 27 л/дні займана посада: зварник-слюсар; - лютий 27 л/дні займана посада: зварщик; - березень 22 л/дні займана посада: не вказана; - квітень 26 л/дні займана посада: не вказана; - травень 22 л/дні займана посада: не вказана; - червень 13 л/дні займана посада: не вказана; - липень 12; 24 відпустка л/дні займана посада: не вказана; - серпень 18 л/дні займана посада: не вказана; - вересень 25 л/дні займана посада: не вказана; - жовтень 26 л/дні займана посада: не вказана; - листопад 26 л/дні займана посада: не вказана; - грудень 25 л/дні займана посада: не вказана;

- у 1990 році: - січень 26 л/дні займана посада: не вказана; - лютий 26 л/дні займана посада: не вказана; - березень 23 л/дні займана посада: не вказана; - квітень 27 л/дні займана посада: не вказана; - травень 23 л/дні займана посада: не вказана; - червень 22 л/дні займана посада: не вказана; - липень 25 л/дні займана посада: не вказана; - серпень 8; 24 (відпустка) л/дні займана посада: не вказана; - вересень 23 л/дні займана посада: не вказана; - жовтень 26 л/дні займана посада: не вказана; - листопад 24 л/дні займана посада: не вказана; - грудень 1; 26 (лікарняні) л/дні займана посада: не вказана;

- у 1991 році: - січень 24 л/дні займана посада: не вказана; - лютий 26 л/дні займана посада: не вказана; - березень 21 л/дні займана посада: не вказана; - квітень 27 л/дні займана посада: не вказана; - травень 23 л/дні займана посада: не вказана; - червень 25 л/дні займана посада: не вказана; - липень 26 л/дні займана посада: не вказана; - серпень 26 л/дні займана посада: не вказана; - вересень 18; 24 (відпустка) л/дні займана посада: не вказана; - жовтень 16 л/дні займана посада: не вказана; - листопад 24 л/дні займана посада: не вказана; - грудень 26 л/дні займана посада: не вказана;

- у 1992 році: - січень 26 л/дні займана посада: не вказана; - лютий 24 л/дні займана посада: не вказана; - березень 25 л/дні займана посада: не вказана; - квітень 27 л/дні займана посада: не вказана; - травень 22 л/дні займана посада: не вказана; - червень 20; 24 (відпустка) л/дні займана посада: не вказана; - липень 9 л/дні займана посада: не вказана; - серпень 26 л/дні займана посада: не вказана; - вересень 27 л/дні займана посада: не вказана; - жовтень 265 л/дні займана посада: не вказана; - листопад 28 л/дні займана посада: не вказана; - грудень 21 л/дні займана посада: не вказана;

- у 1993 році: - січень 30 л/дні займана посада: не вказана; - лютий 27 л/дні займана посада: не вказана; - березень 23 л/дні займана посада: не вказана; - квітень 26 л/дні займана посада: не вказана; - травень 25 л/дні займана посада: не вказана; - червень 27 л/дні займана посада: не вказана; - липень 25 л/дні займана посада: не вказана; - серпень 26 л/дні займана посада: не вказана; - вересень 27 л/дні займана посада: не вказана; - жовтень 22; 6 (лікарняні) л/дні займана посада: не вказана; - листопад 23 л/дні займана посада: не вказана; - грудень 7; 24 (відпустка) л/дні займана посада: не вказана;

- у 1994 році: - січень 24 л/дні займана посада: не вказана; - лютий 24 л/дні займана посада: не вказана; - березень 26 л/дні займана посада: не вказана; - квітень 26 л/дні займана посада: не вказана; - травень 25 л/дні займана посада: не вказана; - червень 26 л/дні займана посада: не вказана; - липень 26 л/дні займана посада: не вказана; - серпень 27 л/дні займана посада: не вказана; - вересень 26 л/дні займана посада: не вказана; - жовтень 25 л/дні займана посада: не вказана; - листопад 24 л/дні займана посада: не вказана; - грудень 3 л/дні займана посада: не вказана;

- у 1995 році: - січень 24 л/дні займана посада: не вказана; - лютий 24 л/дні займана посада: не вказана; - березень 26 л/дні займана посада: не вказана; - квітень 24 л/дні займана посада: не вказана; - травень 16; 8 (лікарняні) л/дні займана посада: не вказана; - червень 25 л/дні займана посада: не вказана; - липень 26 л/дні займана посада: не вказана; - серпень 26 л/дні займана посада: не вказана; - вересень 26 л/дні займана посада: не вказана; - жовтень 21 л/дні займана посада: не вказана; - листопад 11; 27 (відпустка); 5 (лікарняні) л/дні займана посада: не вказана; - грудень 12 л/дні займана посада: не вказана.

Згідно з вказаними довідками, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в господарстві в документах не вказаний.

У довідках від 25.03.2021 №306-№309, виданих комунальною установою «Царичанський трудовий архів», зазначено, що у книгах обліку праці та нарахування заробітної плати працівникам колгоспу «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області значиться «Огоновський Олег» і вказано розмір заробітної плати у 1984, 1987-2000 роках (без визначення грошових одиниць).

Процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, зокрема, для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника визначає Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за № 1231/13105 (далі Порядок №18-1).

Відповідно до пункту 3 Порядку №18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі Комісії).

Основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи (пункт 6 Порядку №18-1).

Положеннями пункту 11 Порядку №18-1 визначено, що із заявою про підтвердження стажу роботи заявник (його законний представник або представник, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - його представник)) може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу.

Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються:

документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр);

трудова книжка;

документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема:

довідка про заробітну плату;

копії документів про проведення атестації робочих місць;

копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.

Для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника.

Заявник (його представник) може додатково подавати інші документи про стаж роботи.

Пунктом 15 Порядку №18-1 передбачено, що рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Факт ліквідації КСП «Україна» Царичанського району Дніпропетровської області сторонами не заперечується, а також підтверджується наявними у матеріалах справи довідками з архівних установ.

Як вже зазначалось судом вище, рішенням Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.06.2021 №8 за самостійно поданою заявою позивача у відповідності до вимог Порядку №18-1 було відмовлено у підтвердженні періоду роботи ОСОБА_1 з 1987 по 2000 для зарахування до пільгового стажу роботи за Списком №2. Вказане рішення подавалось ОСОБА_1 до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії від 03.12.2021.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу, що в адміністративному позові рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 03.06.2021 №8 позивачем не оскаржується. Доказів його оскарження та/або скасування Пенсійним фондом України або в судовому порядку до матеріалів справи позивачем надано не було.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії №61 від 09.12.2021 в частині неврахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 1987 по 2000 рік на пільгових умовах за Списком №2 на посаді електрозварника з посиланням не те, що вказаний період комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підтверджено, а інших документів про пільговий стаж не надано, є правомірним.

Водночас, з розрахунку стажу ОСОБА_1 (форма РС-право) за пенсійною справою 61 судом також встановлено, що період з 27.03.2000 по 07.04.2008 зараховано лише до страхового стажу роботи позивача. Разом із цим, рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 жодних мотивів щодо незарахування вказаного періоду роботи позивача на посаді електрозварника в ТОВ «Україна» не містить.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за №1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №1 та/або Списком №2.

Відповідно до Розділу XXXIII «Загальні професії» постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 11.03.1994 № 162 професії «газозварник» та «електрозварник ручного зварювання» віднесені до Списку №2.

При цьому, відповідно до наданої до матеріалів справи довідки ТОВ «Україна» від 07.04.2008 №42 атестація робочого місця газоелектрозварника за період з 26.03.2000 по 07.04.2008 не проводилась через роз`їзний характер роботи.

За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (далі Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4.2 Порядку №442 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.

Також, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.

За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, незарахуванням пенсійним органом до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 26.03.2000 по 07.04.2008 лише у зв`язку з непроведенням підприємством атестації робочих місць, є неправомірним.

Водночас, суд звертає увагу, що, як вже зазначено судом вище, жодних підстав для незарахування вказаного періоду до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 в рішенні про відмову в призначенні пенсії не наведено, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 26.03.2000 по 07.04.2008 на посаді електрозварника в ТОВ «Україна» протиправно незарахований до пільгового стажу позивача.

Оскільки відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до пільгового стажу, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.

Суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

При цьому, суд враховує, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Разом із цим, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок пільгового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

З огляду на вищевикладене, оскільки що в рішенні про відмову у призначенні пенсії №61 від 09.12.2021 пенсійним органом пільговий стаж позивача було розраховано як 0 років, то суд приходить до висновку, що з метою повного та всебічного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги, а також вийти за межі позовних вимог на підставі ч.2 ст.9 КАС України, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №61 від 09.12.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком по Списку №2 в частині розрахунку пільгового стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, періоду роботи з 26.03.2000 по 07.04.2008 на посаді електрозварника в ТОВ «Україна».

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення з 03.12.2021, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок пільгового стажу позивача з урахуванням періоду, врахованого судом у цьому рішенні, та відповідно не призначалась пенсія за віком ОСОБА_1 , то суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 03.12.2021 про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 17.12.2021 №9254-2597-3383-5871, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 454,00 грн. (по 227,00 грн. з кожного з відповідачів).

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ), відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №61 від 09.12.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком по Списку №2 в частині розрахунку пільгового стажу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, періоду роботи з 26.03.2000 по 07.04.2008 на посаді електрозварника в ТОВ «Україна».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.12.2021 року про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 227,00 грн. (двісті двадцять сім гривень нуль копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 227,00 грн. (двісті двадцять сім гривень нуль копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно