Справа № 607/22947/21
Суддя: Ромазан В. В.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2022 Справа №607/22947/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача Тригуба І.І.

представника відповідача Кондрат Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягненняпо справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої просить визнати постанову серії БАБ №124436 від 03.12.2021 року про адміністративне правопорушення згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 6 ст.121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 850 грн.; закрити провадження у даній справі, зобов`язати відповідача провести службове розслідування щодо інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області Зеленецького М.Б., з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку та притягти його до відповідальності; зобов`язати відповідача на час проведення службового розслідування відсторонити зазначеного інспектора від виконання свої службових обов`язків, стягнути судові витрати, пов`язані із підготовкою та поданням позовної заяви у розмірі 3000 грн.

Аргументуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що спірну постанову вважає протиправною та такою, що винесена з порушеннями норм законодавства та підлягає скасуванню. Зазначає, що в момент зупинки його транспортного засобу працівником поліції, він не мав змоги ознайомитись із текстом норм, які він порушив, а також був позбавлений звернутись за допомогою до захисника, про що він зазначав письмово, однак інспектором поліції йому було безпідставно відмовлено у цьому. Працівник поліції не відклав розгляд справи на інший день, щоб надати змогу позивачу скористатись правовою допомогою, відтак позивач вважає, що були порушені його права, передбачені ст..268 КУпАП. Також ОСОБА_1 вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Так, пункт «в» ст..31.4.3 ПДР України не забороняє експлуатацію транспортного засобу у якого не горить лампа правої фари в режимі ближнього світла. Крім цього, перед початком руху автомобіля, позивачем було перевірено належність роботи зовнішнього освітлення транспортного засобу та не було виявлено їх несправність. Конструкцією транспортного засобу не передбачено повідомлення водія про непрацююче освітлення номерного знаку під час руху, тому позивач не міг знати про можливу його несправність та її своєчасно виявити. Окрім того, п. «в» ст..2.9 ПДР України передбачає, що водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений в темну пору доби або в умовах недостатньої видимості чи перевернутий. Однак, позивач вважає, що зазначений пункт ПДР України не передбачає, що не справна лампочка підсвічування номерного знаку, а тому останній може бути підсвічений іншими джерелами освітлення. Позивач переконаний, що зважаючи на дорожні умови, при яких його транспортний засіб було зупинено інспектором, номерний знак під його керуванням був освітлений іншими джерелами світла та видимий з відстані 20 метрів, як того вимагають ПДР України.

Відповідач подав відзив на позов у якому зазначив, що позовні вимоги позивача не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. Так, як вбачається із оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови серії БАБ №124436 від 03.12.2021 року, позивач 03.12.2021 року о 01 год. 00 хв. керував автомобілем марки «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 в якому не працювала права фара в режимі ближнього світла в темну пору доби та не був освітлений державний номерний знак, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП. У відповідності до п.31.4.3 (а) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей та невідповідності таким вимогам: у транспортному засобі кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. У відповідності до вимог п.п. «в» п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. ДСТУ 3649:2010, зокрема п.6.1.5 передбачено обов`язкову наявність не менше ніж одного ліхтаря освітлення номерного знака на колісних транспортних засобах. Згідно з п.6.1.7.1 ДСТУ 3649:2010 ліхтар освітлення заднього номерного знака має вмикатися одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знаку. Застосування габаритних вогнів для освітлення заднього номерного знаку нормативними документами, чинними у сфері безпеки дорожнього руху, не передбачено. Таким чином, представник відповідача вважає спірну постанову законною та обгрунтованою, підстав для її скасування не вбачає.

Представник позивача Тригуб І.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача Кондрат Л.Р. в судовому засіданні позов не визнала, у його задоволенні просить відмовити з підстав наведених у відзиві на позов.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази встановив

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №124436 від 03 грудня 2021 року, винесеної інспектором поліції УПП в Тернопільській області Зеленецьким М.Б., гр.. ОСОБА_1 , 03.12.2021 р. о 01 год. 05 хв. в місті Тернополі по вул..Довженка керував транспортним засобом марки «Nissan Qashgai», д.н.з. НОМЕР_1 , у якогов темну пору доби не світила права передня фара в режимі ближнього світла, а також у якого в темну пори доби не був освітлений державний номерний знак, чим порушив вимоги п. 2.9 (в), 31.4.3 (а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.ч.6, 1 ст. 121 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаними статтями КУпАП із застосуванням ст..36 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

У вказаній постанові зазначено дані про те, що до неї додаються відео з нагрудних камер ВО-00112 та пояснення водія.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. (частина 1 ст. 7 КУпАП)

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд, не заперечуючи наявності у працівників органів Національної поліції повноважень виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, вважає що правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинно компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст. 121 КУпАП,до адміністративної відповідальності може бути притягнуто особу за керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно із ч.1 ст.121 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

У відповідності до п.31.4.3 (а) ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей та невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Згідно із вимогами п.п. «в» п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знаку або з номерним знаком, що: - не належить цьому засобу; - не відповідає вимогам стандартів; - закріплений не в установленому для цьому місці; - закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака на відстані 20 метрів; - неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

За загальним правилом частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма частина 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення поліцейського буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводи свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Цієї вимоги закону відповідач не виконав та не надав доказів на підтвердження правомірності винесення спірної постанови. Зокрема, не додано даних з нагрудних камер працівників поліції, про які зазначено у спірній постанові, а саме ВО-00112, а також пояснень водія. Відтак, суд позбавлений можливості перевірити твердження позивача про позбавлення його працівником поліції можливості скористатись правовою допомогою адвоката, у зв`язку із цим безпідставне відхилення ним клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім цього, суду не надано доказів, які б підтверджували порушення позивачем вимог п. 31.4.3 (а), п.2.9 (в) ПДР України, що зумовило притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,6 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення.

Згідно статті 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За даних обставин, суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 6 ст.121 КУпАП.

Відповідно до вимог частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд вважає, що ефективним та достатнім способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача у даній справі є скасування спірної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1, 6 ст. 121 КУпАП та адміністративну справу провадженням закрити. Щодо інших вимог позивача, суд зазначає, що ч.3 ст.286 КАС України у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено повноважень суду зобов`язувати суб`єкта владних повноважень проведення службового розслідування та відсторонення від виконання службових обов`язків інспектора, який виносив спірну постанову.

Також, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат судом береться до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем не надано суду договору про надання правничої допомоги, а також доказів, які б підтверджували понесення ним витрат на правову допомогу на суму 3000 грн., яку він просить стягнути із відповідача. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Проте, суд приходить до висновку, що позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП суму сплаченого ним судового збору при зверненні із адміністративним позовом в суд.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 124436 від 03 грудня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 1, 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. скасувати та адміністративну справу провадженням закрити.

У решті вимог, відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан