Справа № 160/3605/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2022 року Справа № 160/3605/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна податкова служба України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
15 лютого 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа - Державна податкова служба України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 18.02.2021 року № ф-6327-58у Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ ВП 44118658), видану стосовно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ ВП 44118658) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірна вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає до скасування, оскільки приписами частин 2 та 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Отже, Управління мало право нарахувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату, на підставі; акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок.
13.04.2022 року та 14.04.2022 року від ГУ ДПС у Дніпропетровській області до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування означеного податковий орган зазначив, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Нікопольська ДПІ), як фізична особа - підприємець з 29.08.2002 року по 29.10.2021 року, основний вид діяльності - 52 - «Роздрібна торгівля; ремонт побутових виробів та предметів особистого вжитку» здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
Згідно з нормами частини п`ятої статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлений розмір мінімальної заробітної плати, який з 01 січня 2017 року складав 3 200,0 грн., відповідно мінімальний страховий внесок складав 704,00 грн. (3200,00 х 22 відсотки).
Отже, сума мінімального страхового внеску у 2017 році складала 704,00 грн. за місяць (8448,00 грн. за 2017 рік), так як відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3200,00 грн. (3200,00 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2018 році складала 819,06 грн., так як відповідно до Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений 3 723,0 грн. (3723,00 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2019 році складала 918,06 грн., так як відповідно до Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 4173,0 грн. (4173,00 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2020 році складала 1039,06 грн., так як відповідно до Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений 4723,00 грн. (4723,00 х 22 відсотки).
Разом з тим, Законом України від 25.08.2020 №822-ІХ внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Зокрема , починаючи з 01 вересня 2020 року встановлений розмір мінімальної заробітної плати 5000,00 гривень.
Таким чином, починаючи з 01.09.2020 сума мінімального страхового внеску за місяць становила 1100,00 гривень.
З метою ведення контролю за сплатою єдиного внеску по зазначеній категорії платників Державною податковою службою України розроблено алгоритм відображення в ІКП сум квартальних нарахувань з єдиного внеску.
за 2017 рік по терміну сплати 09.02.2018 року в сумі 8448,00 грн.;
за І квартал 2018 року по терміну сплати 19.04.2018 року в сумі 2457,18 грн.;
за II квартал 2018 року по терміну сплати 19.07.2018 року в сумі 2457,18 гри.;
за III квартал 2018 року по терміну сплати 19.10.2018 року в сумі 2457,18 грн.;
за IV квартал 2018 року по терміну сплати 21.01.2019 року в сумі 2457,18 грн.;
за І квартал 2019 року по терміну сплати 19.04.2019 року в сумі 2754,18 грн.;
за II квартал 2019 року по терміну сплати 19.07.2019 року в сумі 2754,18 грн.;
за III квартал 2019 року по терміну сплати 21.10.2019 року в сумі 2754,18 грн.;
за IV квартал 2019 року по терміну сплати 20.01.2020 року в сумі 2457,18 грн.;
за І квартал 2020 року по терміну сплати 21.04.2020 року в сумі 2078,12 грн.;
за II квартал 2020 року по терміну сплати 20.07.2020 року в сумі 1039,06 грн.;
за III квартал 2020 року по терміну сплати 19.10.2020 року в сумі 3178,12 грн.;
за IV квартал 2020 року по терміну сплати 19.01.2021 року в сумі 2200,00 грн.
Керуючись п. 3 р. VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, ГУ ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі ITC «Податковий блок» сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2021 року №Ф-6327-58У на суму 37 788,74 грн., направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернуто до ГУ ДПС у Дніпропетровській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно п.4 p.VI Інструкції №449, вимога про сплату (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо платник на день надсилання йому податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) не повідомив в установленому порядку про зміну місцезнаходження (місця проживання), вимога вважається належним чином надісланою (врученою) навіть у разі її повернення як така, що не знайшла адресата.
Відповідно до п.5. розд. VI Інструкції №449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та нені.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Отже, вимога від 18.02.2021 року №Ф-6327-58У на суму 37 788,74 грн. набула статусу узгодженої.
У зв`язку з несплатою заборгованості та на виконання п.5 p.VI Інструкції №449 вимога від 18.02.2021 року №Ф-6327-58У, направлена до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для ініціювання відкриття виконавчого провадження, щодо стягнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з ОСОБА_1 у розмірі 37 788,74 грн.
Статтею 6 Закону № 2464 визначені права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема відповідно до пункту 1 та 4 частини 2 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зняття з обліку платників єдиного Внеску, зокрема фізичних осіб - підприємців в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абзац 7 частини 1 статті 5 Закону №2464).
У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та] несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею, як фізичною особою - підприємцем (частина 4 статті 6 Закону №2464).
Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 Загону №2464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінченні попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та загонами України.
Функції та правові засади діяльності контролюючих органів, що забезпечують формування та реалізують державну фінансову політику, визначає Податковий кодекс України.
Станом на теперішній час єдиним джерелом інформації щодо обліку платників податків в органах ДПС є інформаційна система «Податковий блок» (далі ІС «ПБ»).
Згідно ст.7 Загону №755 з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (далі ЄДР), який ведеться в електронному вигляді та є об`єктом права державної власності. Відповідно до ст. 13 Закону №755 органи ДПС отримують відомості з ЄДР в електронному вигляді, які є підставою для взяття суб`єкта господарювання на податковий облік та дія внесення змін до реєстраційних даних платників податків.
Таким чином, контролюючі органи є третьою особою у процесі інформаційного обміну між державними реєстраторами та з суб`єктами господарювання.
В той же час, позивачем не було подано до контролюючого органу будь-яких відомостей про зміну даних, які вносяться до облікової картки, у порядку передбаченому статтею 70 Податкового кодексу України.
Позивач зазначає, що з 18 липня 2008 року перебуває у трудових відносинах з АТ «ДНІПРОГАЗ» та за нього роботодавець сплачує єдиний соціальний внесок. На підтвердження цього надані трудова книжка та Довідка реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.
Проте, надані докази не є достовірніш підтвердженням сплати єдиного соціального внеску за ОСОБА_1 . Довідка за формою ОК-5 надається особі, яка особисто звернулась до органів Пенсійного фонду України, або онлайн на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису.
Довідка за формою ОК-7 формується за період з 2011 року і містить відомості про фактичні суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний внесок (у межах максимальної величини), та страховий стаж.
Позивачем до позовної заяви не надано належних доказів про розмір щомісячно утриманих та сплачених сум ЄСВ до бюджету за спірний період.
Тобто, позивачем у позовній заяві не наведено обґрунтованих підстав для звільнення від сплати сум нарахованого єдиного внеску.
Таким чином, ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо винесення спірної вимоги від 18.02.2021 року №Ф-6327-58У на суму 37 788,74 грн. діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, що вимога від 18.02.2021 року №Ф-6327-58У на суму 37 788,74 грн. є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
Також, 13.04.2022 року та 14.04.2022 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області одночасно із відзивом на позовну заяву до суду подано клопотання про витребування доказів від ОСОБА_1 як довідок ОК-5 та ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу». Проте, таке клопотання не підлягає до задоволення, оскільки підставою звернення до суду з позовними вимогами є скасування вимоги про сплату боргу, а матеріали справи в свою чергу містять достатньо доказів для встановлення обставин справи та розгляду справи по суті позовних вимог.
У відповідності до вимог ст. 165 КАС України пояснення від третьої особи - Державної податкової служби України щодо позову або відзиву до суду не надходило.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, позивач, ОСОБА_1 , перебував на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Нікопольська ДПІ), як фізична особа - підприємець з 29.08.2002 року по 29.10.2021 року, основний вид діяльності - 52 - «Роздрібна торгівля; ремонт побутових виробів та предметів особистого вжитку» здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464 був платником єдиного внеску.
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань датою державної реєстрації позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як фізичної особи-підприємця є 29.08.2002 року.
за 2017 рік по терміну сплати 09.02.2018 року в сумі 8448,00 грн.;
за І квартал 2018 року по терміну сплати 19.04.2018 року в сумі 2457,18 грн.;
за II квартал 2018 року по терміну сплати 19.07.2018 року в сумі 2457,18 гри.;
за III квартал 2018 року по терміну сплати 19.10.2018 року в сумі 2457,18 грн.;
за IV квартал 2018 року по терміну сплати 21.01.2019 року в сумі 2457,18 грн.;
за І квартал 2019 року по терміну сплати 19.04.2019 року в сумі 2754,18 грн.;
за II квартал 2019 року по терміну сплати 19.07.2019 року в сумі 2754,18 грн.;
за III квартал 2019 року по терміну сплати 21.10.2019 року в сумі 2754,18 грн.;
за IV квартал 2019 року по терміну сплати 20.01.2020 року в сумі 2457,18 грн.;
за І квартал 2020 року по терміну сплати 21.04.2020 року в сумі 2078,12 грн.;
за II квартал 2020 року по терміну сплати 20.07.2020 року в сумі 1039,06 грн.;
за III квартал 2020 року по терміну сплати 19.10.2020 року в сумі 3178,12 грн.;
за IV квартал 2020 року по терміну сплати 19.01.2021 року в сумі 2200,00 грн.
Керуючись п. 3 р. VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, ГУ ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі ITC «Податковий блок» сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2021 року №Ф-6327-58У на суму 37 788,74 грн., направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернуто до ГУ ДПС у Дніпропетровській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
18 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на зазначену Вимогу до податкового органу вищого рівня як до Державної податкової служби України.
Вважаючи спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та безпідставною, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Слід зазначити, що спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 2 Закону № 2464-VI визначено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
До того ж, суд звертає увагу на те, що доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено. Відповідач про наявність таких доходів не зазначав.
Суд зазначає, що факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога (2017-2020 роки), нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Однак, позивачу як фізичній особі-підприємцю, нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Отже, за наведених вище мотивів, оскаржувану вимогу відповідача не можна вважати правомірною.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19) та від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18).
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) покладено на контролюючий орган.
Відповідач не довів суду правомірності прийнятої ним вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Належним способом захисту прав позивача є визнання відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправною та її скасування.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується копією квитанції від 15.02.2022 року.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна податкова служба України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу- задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2021 року № ф-6327-58у на суму 37 788,74 грн., винесену Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник