Справа № 140/8158/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/8158/21 пров. № А/857/22995/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідач Кушнерика М.П.,

суддів Курилець А.Р., Мікула О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року (суддя Сорока Ю.Ю., м.Луцьк, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2021 року, звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо обмеження пенсії за вислугу років максимальним розміром, що визначено ч.7 ст.43 Закону України від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов`язати відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату пенсії за вислугу років без обмежень її максимальним розміром з урахуванням виплачених сум із 01.04.2019.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є військовим пенсіонером, пенсія йому призначена за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідач протиправно обмежив розмір його пенсії та фактичну її виплату в розмірі 70 % від грошового забезпечення та лише в розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а не у повному обсязі, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було встановлено обмеження пенсій максимальним розміром. На його звернення про виплату пенсії без застосування такого обмеження, відповідач повідомив про відсутність підстав для вчинення дій, про які вказано у зверненні.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо проведення позивачу на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі № 140/17666/20 перерахунку та виплати пенсії із застосуванням обмеження максимальним розміром пенсії.

Зобов`язано пенсійний орган здійснити позивачу з 01.04.2019 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії за вислугу років відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі № 140/17666/20 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.11.2020 № ХА16707 без обмеження її максимальним розміром.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що з часу набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

30.11.2020 ІНФОРМАЦІЯ_2 сформував нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за посадою, відповідною (аналогічною) його останній штатній посаді, відповідно до якої розмір грошового забезпечення становить 22418,70 грн, в тому числі: посадовий оклад - 6060,00 грн; оклад за військовим званням - 1480,00 грн; надбавка за вислугу років (50%) - 3770,00 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань (65%) - 7351,50 грн; надбавка за таємність (20%) - 1212,00 грн; надбавка за класну кваліфікацію (7%) - 424,20 грн; премія (35%) - 2121,00 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі № 140/17666/20, яке набрало законної сили 01.04.2020, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення перерахунку та виплати позивачу пенсії відповідно до статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з 01 квітня 2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб на підставі оновленої довідки виданої Волинським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з 01 квітня 2019 року та встановленого розміру пенсії за вислугу років 90% грошового забезпечення, нарахованого для обчислення пенсії.

На виконання вказаного рішення суду, пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача на підставі довідки Волинського обласного військового комісаріату про розмір грошового забезпечення від 30.11.2020 № ХА16707. Після проведеного перерахунку з урахуванням обмеження максимальним розміром пенсії кінцевий розмір пенсії позивача з 01.07.2021 склав 18 540,00 грн., що відповідає розміру десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік».

05.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести з 01.04.2019 перерахунок розміру пенсії та здійснювати її виплату у повному обсязі без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Листом від 26.07.2021 № 7166-6728/Ш-02/8-0300/21 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про те, що діє норма статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , якою встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, відсутні підстави щодо виплати пенсії без обмеження граничного розміру.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом № 2262-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які, зокрема, перебували на військовій службі.

Стаття 10 Закону № 2262-XII передбачає, що призначення і виплата пенсій, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 2262-XII пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 (далі - Закон № 848-VIII) статтю 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною 7 про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини Рішення № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 частина сьома статті 43 Закону № 2262-XII є нечинною.

Відповідно до Закону № 1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII з урахуванням Рішення № 7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Наведене означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Тобто, внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Таким чином, з 20.12.2016 (Рішення № 7-рп/2016) обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної позивачу пенсії.

Суд звертає увагу, що вказані зміни не мають ніякого відношення до перерахунку пенсії позивача, оскільки встановлювали конкретний період обмеження, а саме по 31.12.2017, у той час як предметом спірних правовідносин є обмеження пенсії позивача максимальним розміром під час здійснення її перерахунку з 01.04.2019.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною сьомою статті 43 Закону №2 262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень статті 2 Закону № 3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону № 2262-XII.

Застосування положень Закону № 3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично суперечить висновкам Рішення №7-рп/2016, яким встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України.

Вказана вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 9 листопада 2020 року у справі № 813/678/18 та 9 лютого 2021 року у справі № 640/2500/18.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи відповідача про обмеження позивачеві розміру пенсії відповідно до Закону № 3668-VI, в редакції Закону № 911-VIII, оскільки як видно з матеріалів справи та це не заперечується скаржником максимальний розмір пенсії позивача відповідачем обмежено саме відповідно до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, а не відповідно до Закону № 3668-VI.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення КСУ № 7-рп/2004 від 17 березня 2004 року, № 20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, № 8-рп/99 від 06 липня 1999 року, № 5-рп/2002 від 20 березня 2002 року, № 20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року).

Відтак, право позивача на нарахування пенсії без обмеження її виплати є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Відповідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 140/8158/21, без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула