Справа № 300/615/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2022 р. справа № 300/615/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Шумея М.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-233-17 від 25.01.2021 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 4 488,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-233-17 від 25.01.2021 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 4488,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. При цьому, ОСОБА_1 в період своєї господарської діяльності систематично та своєчасно сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ). Так, станом на 31.12.2019 у позивача була відсутня заборгованість зі сплати Єдиного внеску та станом на 31.12.2020 у позивача була наявна переплата в сумі 56 грн. Отже, на думку ОСОБА_1 , враховуючи те, що станом на 31.12.2020 остання не мала заборгованості зі сплати єдиного внеску та впродовж 2020 року добросовісно виконувала обов`язок щодо повноти та своєчасності його сплати, жодної недоїмки зі сплати єдиного внеску позивачем не допущено та, як наслідок, спірна вимога №Ф-233-17 від 25.01.2021 є протиправною.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив та вказав, що ОСОБА_1 замовчує про несвоєчасну сплату впродовж 2014-2016 років. Водночас, при несвоєчасній сплаті (погашенні недоїмки) пеня та штрафні санкції нараховуються в картці особового рахунку довідково та нараховуються (оформляються) Рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені у порядку, визначеному законодавством. Так, 09.06.2020 податковим органом прийнято Рішення № про нарахування штрафу у розмірі 3 842,95 грн та пені у розмірі 709,09 грн за період з 21.02.2014 до 12.04.2019, яке 11.06.2020, у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 15.07.2020 даний лист повернувся із відміткою "за закінченням терміну зберігання". Між тим, відповідач не володіє інформацією про оскарження Рішення від 09.06.2020 за № про нарахування штрафу у розмірі 3 842,95 грн та пені у розмірі 709,09 грн. Таким чином, у відповідності до частини 6 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", сплата згідно платіжних доручень від 21.09.20 у розмірі 1 040 грн, від 20.10.20, 20.11.20 та 17.12.20 по 1 100 грн зараховано по черговості як сплата штрафних санкцій та пені та, як наслідок, сума недоїмки ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 4 488,04 грн., як і вказано в оскаржуваній вимозі, а саме складається з самостійно визначених позивачем нарахувань:

- за грудень 2020 року у розмірі 1 100,00 грн (дата нарахування 20.01.2021);

- за листопад 2020 року у розмірі 1 100,00 грн (дата нарахування 21.12.2020);

- за жовтень 2020 року у розмірі 1 100,00 грн (дата нарахування 20.11.2020);

- за вересень 2020 року у розмірі 1 100,00 грн (дата нарахування 20.10.2020);

- частково за серпень 2020 року у розмірі 88,04 грн. (дата нарахування 21.09.2020).

З наведених підстав представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 151-154).

Позивач, не погоджуючись із твердженнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заву, подала відповідь на відзив, в якій, серед іншого, вказала на те, що аргументи відповідача є в більшості помилковими, суперечать фактичним обставинам справи та спростовуються поданими відповідачем до відзиву на позовну заяву доказами. Так, ОСОБА_1 зазначає, що твердження відповідача про нарахування єдиного внеску в сумі 8 275,06 грн за 2014 рік є помилковими, оскільки, як слідує із витягу з картки особового рахунку позивача за 2014 рік, у лютому 2014 року позивачу безпідставно нараховано ЄСВ двічі, зокрема, 08.02.2014 в сумі 925, 86 грн (за грудень 2013 року) та 08.02.2014 в сумі 983,16 грн (як зазначає позивач, помилково). Відтак, позивач вважає, що долученими відповідачем доказами спростовуються його аргументи щодо розміру нарахованого ЄСВ впродовж 2014 року. Разом з тим, достовірно знаючи про подвійне нарахування ЄСВ у лютому 2014 року, відповідач умисно замовчує цей факт і таким чином безпідставно та протиправно стягнути з позивача штрафні санкції за дії, які позивач не вчиняла та ще й в подвійному розмірі на підставі двох виконавчих документів, відповідно до яких стягненню підлягає одна і та сама сума. Як вказує ОСОБА_1 , саме з цього подвійного нарахування ЄСВ у лютому 2014 року і почалася (за версією податкового органу) начебто допущена позивачем "недоїмка" по сплаті ЄСВ. Відтак, у 2020 році відповідач "заднім числом" здійснив нарахування штрафних санкцій та пені за недоїмку, зарахувавши при цьому сплачені позивачем суми ЄСВ у 2014-2020 роках на погашення штучно створеної "недоїмки" та штрафних санкцій і пені. Такими діями, на думку позивача, відповідач умисно створив ОСОБА_1 заборгованість по сплаті ЄСВ у 2021 році, про примусове стягнення якої надіслав неправомірну вимогу (а.с. 206-220).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює господарську діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця від 21.10.1997 серія В00 №501627 (а.с. 14), довідкою про взяття на облік платника податків від 14.12.2012 №12845 Форма №4-ОПП (а.с. 15) та відповідними ліцензіями (а.с. 44, 45).

В господарській діяльності позивач використовує найману працю іншої особи - ОСОБА_2 , що підтверджується відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам (таблиця 6 до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Форма №Д4.

Як зазначає ОСОБА_1 , при здачі звітності у серпні 2020 року, в Електронному кабінеті платника податків помітила, що 19.08.2020 відповідачем здійснена 81 операція з кодом 3N4 та з кодом 3NЦ та у графі "Назва рішення" навпроти вказаних операцій зазначалося "рішення про застосування штрафних санкцій та пені за неспл/неперерах/несвоєч сплату ЄВ п.р. № по Розрахунок фінансових санкцій та пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ №000879/09-19-51-33/ НОМЕР_1 від 10.06.2020". Таким чином, за словами позивача, відповідачем нараховано без жодних на те підстав штраф у сумі 3 843,49 грн (операції з кодом 3N4) та пеню в сумі 709,09 грн (операції з кодом 3NЦ), разом 4 552,58 грн штрафних санкцій. При цьому, як слідує із матеріалів справи, до 19.08.2020 за позивачем не обліковувалося жодної заборгованості зі сплати єдиного внеску.

У зв`язку із цим, ОСОБА_1 01.10.2020 звернулася до відповідача з листом про надання роз`яснень щодо проведених у Електронному кабінеті платника податків операцій (а.с. 66).

У відповідь на звернення позивача відповідач надав письмову відповідь, зазначивши, що 09.06.2020 винесено Рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені позивачу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 21.02.2014 по 12.04.2019, яке відправлено позивачу поштовим зв`язком та повернуто у зв`язку з відсутністю позивача за місцем знаходження (а.с. 68-70). Разом з тим, жодної інформації про те, коли саме позивачем допущено порушення вимог законодавства та який порядок обчислення сум штрафних санкцій та пені був застосований відповідачем при їх розрахунку, надано не було.

Позивач повторно звернулася до відповідача листом від 31.12.2020, який скеровано через електронний сервіс Електронний кабінет платника податків (а.с. 74). Відповідачем лист отримано 31.12.2020, реєстраційний номер 2232/10 (а.с. 75). У листі позивач пояснила, що Рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій не отримала, просила надати інформацію про номер (штрихкод) поштового відправлення та копію повідомлення про вручення, в якому зазначено причини невручення листа. Крім цього, позивач просила надати копію рішення № про застосування санкцій та пені із зазначенням дати виникнення боргу, суми боргу, дати погашення боргу, кількістю днів затримки сплати грошового зобов`язання, відсотків і суми нарахованої штрафної санкції та пені, розрахунок штрафної санкції.

Однак, дане повторне звернення ОСОБА_1 з приводу застосування штрафів та нарахування пені по сплаті Єдиного внеску, як зазначає позивач, адресатом залишено без уваги.

Між тим, 25.01.2021 Відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату недоїмки по сплаті єдиного внеску, де нараховані за рішенням № від 10.06.2020 штрафні санкції та пеня уже відображені як недоїмка по сплаті ЄСВ.

Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату недоїмки по сплаті єдиного внеску, вважаючи її неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулася за захистом порушеного права до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 за №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пунктів 2, 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно абзацу 3 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до пунктів1-2 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно приписів частин 2, 3 статті 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Положеннями частини 8 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Нормами частини 2 статті 25 Закону України №2464-VІ передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Частиною 6 вказаної статті визначено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до частини 10, частини 11 статті 25 Закону України №2464-VІ, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, в тому числі: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому, 18.03.2020 набрав чинності Закон України від 17.03.2020 №533-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким Розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" доповнено, серед іншого, пунктом 911 такого змісту:

" 911.1. Тимчасово штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються за такі порушення, вчинені у періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року:

несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

неповна сплата або несвоєчасна сплата суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів);

несвоєчасне подання звітності, передбаченої цим Законом, до податкових органів. При цьому абзаци другий та третій пункту 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону щодо такого порушення, вчиненого у періоди з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року, не застосовується.

911.2. Протягом періодів з 1 по 31 березня та з 1 по 30 квітня 2020 року платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню".

Таким чином, враховуючи зміни законодавства, спрямованого на підтримку платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), несвоєчасність сплати платником податків єдиного внеску у квітні та у травні 2020 року не може бути підставою для застосування штрафних чи інших фінансових санкцій.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок сплати платником податків єдиного внеску у встановлені законом строки, а також передбачена відповідальність за порушення таких строків сплати.

Крім того, з аналізу вищезазначених норм випливає, що для визначення правильності нарахування штрафу та пені, обов`язково слід встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов`язку по сплаті сум внеску, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф та пеню.

Заперечуючи проти позову відповідач наголошував, що позивачем не було забезпечено своєчасної сплати сум єдиного внеску протягом 2014-2016 років відповідно до норм чинного законодавства та, як наслідок, у позивача була наявна недоїмка.

Суд не погоджується з вказаними доводами відповідача з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що не заперечує і відповідач, станом на початок 2014 року у ОСОБА_1 була наявна переплата ЄСВ на суму 1 064,31 грн. При цьому, згідно витягу з картки особового рахунку позивача з 2014 рік, позивачу нараховано ЄСВ у сумі 8 274,80 грн, а саме:

1) 08.02.2014 - 925,86 грн (за грудень 2013);

2) 08.02.2014 - 983,16 грн;

3) 20.02.2014 - 983,17 грн (за січень 2014);

4) 20.03.2014 - 737,38 (за лютий 2014);

5) 21.04.2014 - 712,80 (за березень 2014);

6) 20.05.2014 - 491,59 грн (за квітень 2014);

7) 20.06.2014 - 491,58 грн (за травень 2014);

8) 21.07.2014 - 491,59 грн (за червень 2014);

9) 20.08.2014 - 491,58 грн (за липень 2014);

10) 22.09.2014 - 491,59 грн (за серпень 2014);

11) 20.10.2014 - 491,58 грн (за вересень 2014);

12) 20.11.2014 - 491,59 грн (за жовтень 2014);

13) 22.12.2014 - 491,59 грн (за листопад 2014).

Отже, у лютому 2014 року позивачу безпідставно нараховано ЄСВ двічі, зокрема, 08.02.2014 в сумі 925,86 грн (за грудень 2013 року) та 08.02.2014 в сумі 983,16 грн. Суд погоджується із позивачем, що вказане нарахування, а саме 08.02.2014 в сумі 983,16 грн є помилковим. Як наслідок, в подальшому всі розрахунки податкового органу, з врахуванням даної суми є невірними, а тому, позивач вірно зазначає, що сума нарахованого ЄСВ за 2014 рік за виключенням безпідставно нарахованих 983,16 грн у лютому 2014 року складає 7 291,90 грн (8275,06 грн - 983,16 грн).

Також суд констатує, що наявні у матеріалах справи фінансові документи, квитанції а чеки про сплату єдиного внеску позивачем у 2014 році, за виключенням жовтня 2014 року (а.с. 221-224), спростовують аргументи відповідача про суму наявної у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати ЄСВ за 2014 рік в сумі 1 395,25 грн.

Між тим, несплата позивачем ЄСВ у жовтні 2014 року мала наслідком те, що сплата ЄСВ у листопаді та грудні зарахована за відповідно жовтень і листопад. Вказані обставини є підставою для нарахування штрафних санкцій та пені. Проте такі штрафні санкції на даний час не нараховані позивачу контролюючим органом.

Водночас, відсутність квитанції про оплату позивачем ЄСВ за 2014 рік у сукупності із іншими квитанціями за 2014 рік дає суду можливість зробити висновок, що починаючи з жовтня 2014 року за позивачем обліковується недоїмка зі сплати ЄСВ в сумі 412,11 грн.

При цьому, беручи до уваги те, що позивач надалі у листопаді та в грудні (а.с. 222, 224) своєчасно та в повному обсязі сплачувала ЄСВ відповідно до нарахувань за вказані періоди, платежі зараховувалися в рахунок попередньої заборгованості, натомість виникала нова заборгованість за поточний період, яка, в свою чергу, як свідчать квитанції про сплату ЄСВ у січні 2015 року в загальній сумі 2 399 грн (а.с. 225-226), була повністю погашена у січні 2015 року.

Між тим, податковий обов`язок зі сплати ЄСВ у січні 2015 року визначено в сумі 491,59 грн, а податковий борг зі сплати ЄСВ у січні 2015 року складав 412,11 грн. Відтак, суд констатує, що переплата позивачем ЄСВ у січні 2015 року складала 1 495,30 грн.

Надалі, як свідчать копії квитанцій та відомості з картки особового рахунку позивача за 2015 рік, ОСОБА_1 добросовісно виконувала свій обов`язок по сплаті ЄСВ впродовж 2015 року, чим спростовуються доводи відповідача щодо наявності недоїмки або допущення фактів несвоєчасної сплати внеску.

Крім цього, суд звертає увагу на невірні арифметичні розрахунки відповідача щодо 2015 року. Так, відповідач зазначив, що сальдо на початок 2015 року - 1 395,25 грн - недоїмка (яка, як уже встановлено судом, фактично становила 412,11 грн); нараховано за рік - 9 845,88 грн; сплачено за рік - 11 273,14 грн; несвоєчасна сплата у січні, червні, липні-грудні; сальдо на кінець року - 0,29 грн - недоїмка.

Однак, як вірно вказує позивач, математичний розрахунок наведених значень дає наступний результат: 11 273,14 (сплачених) - 1 395, 25 (заборгованість - за версією відповідача) - 9 845,88 (нарахування за 2015 рік) = 32,01.

Із врахуванням викладеного та у сукупності із наданими позивачем копіями квитанцій про сплату єдиного внеску, відомостями картки особового рахунку, судом встановлено, що у позивача була відсутня заборгованість станом на початок 2016 року та 2017 року.

Щодо узгодження суми податкового зобов`язання, що виникло відповідно до Рішення відповідача № від 09.06.2020, суд зазначає наступне.

Згідно частини 14 статті 25 Закону №2464-VI, про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.

Відповідно до пункту 7 Розділу VII "Фінансові санкції" Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція), рішення про нарахування пені та застосування штрафів вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнім відомим місцем її перебування з повідомленням про вручення.

Дата надсилання (вручення) проставляється в рішенні про нарахування пені та застосування штрафів:

службовою (посадовою) особою юридичної особи, фізичною особою або їх законним чи уповноваженим представником - у разі вручення рішення про нарахування пені та застосування штрафів під підпис;

працівником структурного підрозділу, до функцій якого належать приймання, реєстрація та обробка вхідної і вихідної кореспонденції,- у разі надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому повідомлення про вручення прикріплюється до рішення про нарахування пені та застосування штрафів;

В даному випадку на копії Рішення № від 09.06.2020, яке долучив представник відповідача, відсутня проставлена дата надсилання (вручення), як того передбачає Інструкція. Таким чином, суд критично відноситься до тверджень відповідача про належність вручення згаданого рішення позивачу.

Крім того, представник відповідача надав копію рекомендованого повідомлення із ідентифікаторм за номером " 775", проте згідно інформації про відстеження пересилання поштових відправлень, яка міститься на офіційному веб-сайті ПАТ "Укрпошта", дані про відправлення за номером " 775" на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Вказане в сукупності із даними, про те, що позивач з 30.03.1993 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місця проживання не змінювала, що підтверджується даними паспорта ОСОБА_1 , дає суду підстави констатувати про неправдиві дані відповідача щодо надіслання Рішення № від 09.06.2020 позивачу та, як наслідок, вважати, що таке Рішення належним чином вручене позивачу.

Викладене підтверджує неузгодженість Рішення № від 09.06.2020 і нарахування штрафу та пені згідно такого рішення.

Більше того, до вказаного Рішення відповідачем не надано розрахунку штрафу та пені, а також суд звертає увагу, що відповідач виніс оскаржене рішення 09.06.2020, однак згідно інтегрованої картки платника податків, яку надано Головним управління ДПС в Івано-Франківській області, у період з 09.06.2020 до 18.08.2020 включно відсутні відомості про оскаржене рішення №. При цьому, відомості про застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу і пені згідно даного рішення № від 09.06.2020 внесені аж 19.08.2020 (а.с. 186).

Таким чином, беручи до уваги викладене у сукупності із встановленими обставинами стосовно фактів сплати позивачем єдиного внеску протягом 2014-2016 років, дії відповідача щодо нарахування штрафу і пені згідно Рішення № від 09.06.2020 суд вважає необґрунтованими, тобто вчинені без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та непропорційними, тобто вчинені без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії.

З урахуванням того, що штраф і пеня згідно Рішення № від 09.06.2020 були безпідставно застосованими до позивача, суд дійшов висновку що сплата згідно платіжних доручень від 21.09.20 у розмірі 1 040 грн, від 20.10.20, 20.11.20 та 17.12.20 по 1 100 грн неправомірно була зарахована контролюючим органом по черговості як сплата штрафних санкцій та пені, оскільки мала зарахуватись як сплата позивачем чергових нарахувань єдиного внеску.

Як наслідок, позивачем було вчасно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за наслідками 2020 року, а тому у ОСОБА_1 відсутня недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 4 488,04 грн. згідно оскаржуваної вимоги. Вказане свідчить про те, що така вимога винесена відповідачем неправомірно та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд звертає також увагу, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірності оскарженої вимоги, тобто вона винесена без урахування усіх обставин, що мали значення для її прийняття, при цьому, судом на підставі належних та допустимих доказів встановлена її протиправність, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією №N1FIT4953M від 17.02.2021 (а.с. 1).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-233-17 від 25.01.2021 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 4 488,04 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.