Справа № 320/6804/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6804/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.

розглянувши у порядку письмого провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Броварського відділення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Броварського відділення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Броварського управління ГУ ДФС у Київській області № 147 від 07 грудня 2018 року про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку, прийняте відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнитни позовні вимоги повністю.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 17.08.2007 по 31.12.2018 перебував на податковому обліку в Броварській ДПІ та був зареєстрований як платник єдиного податку 3 групи (ставка податку 3 відсотки).

Позивач зареєстрований як фізична особа підприємець 17.08.2007 за №0005799 Броварською районною державною адміністрацією Київської області.

Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено камеральну перевірку щодо порушення позивачем, платником єдиного податку, вимог перебування на спрощеній системі оподаткування. За результатами проведеної камеральної перевірки відповідачем було складено «Акт про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування» від 06.12.2018 № 8036/10-36-52, яким встановлено порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, а саме не сплачено протягом двох послідовних кварталів податкових зобов`язань на суму 16938,62 грн.

Згідно даних інформаційного ресурсу ДПС України «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податків значився податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів: ІІІ , IV квартал 2019 року.

На підставі Акту перевірки відповідачем було прийняте оскаржуване Рішення Головного управління ДФС у Київській області від 07.12.2018 №147 «Про анулювання свідоцтва платника єдиного податку».

Контролюючим органом у вказаному рішенні зазначено, що підставою для анулювання реєстрації та виключення з Реєстру платників єдиного податку позивача є наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, п. 299.10 ст. 299 ПК України. Відповідно до цього рішення платник єдиного податку виключений із Реєстру з 31.12.2018.

З метою встановлення підстав прийняття відповідачем спірного рішення, з`ясування всіх обставин, отримання інформації та копій документів представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 11.05.2021.

Відповідачем, разом з супровідним листом «Про надання інформації» від 18.05.2021 №20924/6/10-36-24-08, надано наступні копії документів: - копія акту про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування; - копія рішення про анулювання свідоцтва єдиного податку; - копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення; - копія поштового конверту, копія акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки, копії податкових повідомлень-рішень з доказами вручень.

Не погоджуючись з рішенням про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до пп. 3 п. 299.10 ст. 299 ПК реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно абз. 8 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Приписи п. 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України визначають, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Як було встановлено раніше, оскаржуване рішення прийнято на підставі того, що Позивач має податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що підтверджується, за даними контролюючого органу, відомостями АІС «Податковий блок». Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що передумовою прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку є проведення перевірки, висновки якої повинні бути викладені у відповідному акті.

При цьому, матеріали справи свідчать, що було проведено камеральну перевірку щодо порушення позивачем, платником єдиного податку, вимог перебування на спрощеній системі оподаткування. За результатами проведеної камеральної перевірки відповідачем було складено «Акт про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування» від 06.12.2018 № 8036/10-36-52, яким встановлено порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, а саме не сплачено протягом двох послідовних кварталів податкових зобов`язань на суму 16938,62 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України у редакції, яка була чинною на момент проведення перевірки, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За привалами ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Крім того, зі змісту пп. 1 п. 2.5 Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, затверджених наказом Міндоходів України від 14.06.2013 року № 165, вбачається, що за наслідками якої складається (формується): у разі встановлення помилок (порушень) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності - Акт про результати камеральної перевірки. Зразки форм актів про результати камеральної перевірки наведено у додатку 2 до Методичних рекомендацій; у разі відсутності помилок (порушень) у податковій звітності інспектор у тій частині перевіреної звітності, що заповнюється службовими особами Міндоходів, робить відмітку у графі «порушень (помилок) не виявлено» (якщо інше не визначено Кодексом), вказує дату проведення камеральної перевірки і ставить підпис.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що предметом камеральної перевірки можуть бути виключно помилки (порушення) у податковій звітності та/або її неподання (несвоєчасне подання).

Питання ж своєчасності нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів є предметом документальної перевірки, як це прямо випливає зі змісту визначення останньої, закріпленої в пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки виявлено порушення податкового законодавства, контролюючий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 19.03.2019 року у справі № 803/1908/16, від 23.08.2019 року у справі № 826/4242/15 та від 06.02.2020 року у справі № 813/87/16.

Разом з тим, доказів проведення документальної перевірки позивача з питань своєчасності сплати грошових зобов`язань з єдиного податку ГУ ДФС у Київській області надано не було.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, а саме - предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

З огляду на викладене колегія суддів не може погодитись з твердженням суду першої інстанції

Указана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 року у справі № 822/1676/18.

За таких обставин колегія сцддів дійшла висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Броварського управління ГУ ДФС у Київській області № 147 від 07 грудня 2018 року про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 .

У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Судовою колегією враховується, що за правилами ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Згідно п. 19-3.1. ст. 19-3 ПК України до функцій державних податкових інспекцій належать: здійснення сервісного обслуговування платників податків; здійснення реєстрації та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням; формування та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб, реєстрів, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконання інших функцій сервісного обслуговування платників податків, визначених законом.

Відповідно до п. 299.1 ст. 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскільки матеріалами справи підтверджується правильність доводів Позивача щодо безпідставності прийняття Відповідачем оскаржуваного рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку, то повним, всебічним та об`єктивним способом відновлення порушеного права ФОП ОСОБА_1 є зобов`язання ГУ ДФС у Київській області відновити таку реєстрацію, про що внести запис до реєстру платників єдиного податку.

Частиною першою статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права у систменому зв`язку з фактичним обставинами справи, що призвело до передчасних та помилкових висновків про правомірність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення відповідача № 147 від 07 грудня 2018 року та наявність правових підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при поданні апеляційної скарги згідно з квитанцією № 89173 від 23.10.2021 року у розмірі 1362,00 грн.

Поте, матерали справи не містять доказів сплати судового збору за подання позовної заяви.

Отже, з огляду на задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області у розмірі 1362,00 грн.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Броварського відділення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Броварського управління ГУ ДФС у Київській області № 147 від 07 грудня 2018 року про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку, прийняте відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з дати анулювання реєстрації з 31.12.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький