Справа № 640/22175/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

при секретарі судового засідання Шуст Н.А.,

за участі:

представника відповідача Гайдай В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у м. Києві 05.07.2019 за №, №, №, №, №, №, №; №; №; №.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на допущені контролюючим органом процедурні порушення, що свідчать про протиправність проведеної перевірки і на безпідставність і помилковість висновків ГУ ДФС у м. Києві, покладених в основу оскаржуваних рішень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ГУ ДПС у м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зауважує на існуючій практиці Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів.

Зокрема, апелянт зазначає, що наявність судового рішення про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки не свідчить про протиправність винесених внаслідок такої перевірки податкових повідомлень-рішень, оскільки дію наказу вичерпано в момент допущення контролюючого органу до перевірки.

Також відповідач стверджує, що судом першої інстанції не досліджено обставин виявлення порушень вимог законодавства з боку ФОП ОСОБА_1 , не здійснено аналізу порушень по суті, внаслідок яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Посилаючись на такі та інші обставини, відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу та ухвалити нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №640/22175/19, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від ФОП ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, зазначено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, наведені обставини ухвалення судового рішення щодо визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 , внаслідок винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, частина яких вже скасована за іншими судовими рішеннями. Також позивач навела практику Верховного Суду з розгляду подібних спорів.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем подано клопотання про заміну ГУ ДПС у м. Києві () на правонаступника - ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ відокремлений підрозділ 44116011). Зазначене клопотання колегія суддів задовольняє з огляду на зміни в структурі податкових органів, зокрема, судова колегія приймає до уваги, що з 01.01.2021 відбулося фактичне адміністративне правонаступництво, оскільки компетенційно відбулося передання компетенції від ліквідованого територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права до територіального органу ДПС як відокремленого підрозділу ДПС. У свою чергу територіальний орган ДПС як юридична особа публічного права втратив адміністративну процесуальну правоздатність орган, який згідно із законом виконує функції зокрема у сфері реалізації державної податкової політики.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію ГУ ДПС у м. Києві щодо апеляційної скарги.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 08.02.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято наказ № 1563 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальне обов`язкове державне соціальне страхування» з 19.02.2019 тривалістю 5 днів по дату завершення перевірки з метою перевірки дотримання вимог податкового, валютного чи іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

На підставі зазначеного наказу головним державним ревізором-інспектором проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, результати якої зафіксовані в акті перевірки №1246/26-15-42-05/ НОМЕР_1 від 29.05.2019 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017» (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків, наведених в Акті перевірки, за результатами її проведення встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства:

- пунктів 44.3, 44.1 статті 44, пункту 177.10 статті 177 з урахуванням вимог пунктів 44.3, 44.1 статті 44 Патокового кодексу України - ФОП ОСОБА_1 не надано книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- пункту 291.4 статті 291, підпункту 293.4.1 пункту 293.4 статті 293, підпункту 298.2.3.3 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу Україні, що призвело до заниження суми єдиного податку, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму у розмірі 189074,01 грн;

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, підпункту 177.5.2 пункту 177.5, пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу Україні, а саме - не подання декларації про майновий стан та доходи за 4 кв. 2016 року та 2017 рік;

- пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу Україні, що призвело до заниження військового збору на загальну суму 91363,59 грн, а саме: з 01.10.2016 по 31.12.2016 на суму 15730,58 грн, за 2017 рік на суму 75633,01 грн;

- пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу Україні, а саме виплата доходів громадянам без нарахування, утримання та перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб, донараховано податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 715868,22 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 286882,33 грн, за 2017 рік у сумі 428985,89 грн;

- підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України - ФОП ОСОБА_1 не подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за формою 1-ДФ;

- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 161 Підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, не нараховано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 - 2017 роки в розмірі 59655,68 грн, а саме: за 2016 рік на суму 23906,86 грн, за 2017 рік на суму 35748,82 грн;

- підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010, а саме подання звітності з єдиного соціального внеску за 2016 рік та 2017 рік за настановленою формою;

- пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010, що призвело до заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску на загальну суму 125037,00 грн, а саме: за 2016 рік у сумі 23760,00 грн, за 2017 рік у сумі 101277,00 грн;

- вимог абзацу 7 пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 986513,00 грн;

- пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за №265/95-ВР від 06.07.1995 - ФОП ОСОБА_1 , перебуваючи на загальній системі оподаткування здійснювала оптову торгівлю іншими товарами господарського призначення, розрахунок за які здійснювалися за готівку.

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві 05.07.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 986513,00 грн та штрафні (фінансові) санкції - 246628,25 грн;

- №, яким визначено суму податкового зобов`язання з військового збору у розмірі 59655,98 грн, штрафні (фінансові) санкції - 23851,13 грн, сума пені відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України - 17029,52 грн;

- №, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом у розмірі 715868,22 грн, штрафні (фінансові) санкції - 286213,53 грн, сума пені відповідно до підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України - 204354,19 грн;

- №, яким визначено суму штрафних (фінансовий) санкцій з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п у розмірі 510,00 грн;

- №, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1096363,11 грн, штрафні (фінансові) санкції - 274090,78 грн;

- №, яким визначено суму податкового зобов`язання зі сплати військового збору у розмірі 91363,59 грн, штрафні (фінансові) санкції - 22840,90 грн;

- №, яким визначено суму податкового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі189074,01 грн, штрафні (фінансові) санкції - 47268,50 грн;

- №, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 340,00 грн;

- №, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн;

- № яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регул. обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 1,00 грн.

Такі обставини та незгода з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями зумовили звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 19.05.2021, колегія суддів зазначає, що згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

За приписами пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Положеннями пункту 86.8 статті 86 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акту перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акту перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Отже, здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з допущеними таким платником порушеннями необхідно провести податкову перевірку.

Колегія суддів звертає увагу, на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, зокрема, в тій частині, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. … Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення.

Отже, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Виходячи з матеріалів справи, відповідач з метою перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, 08.07.2019 видано наказ № 1563 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 ».

Зазначений наказ оскаржувався ФОП ОСОБА_1 в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.05.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного суду міста Києва від 30.10.2020, у справі №640/9915/19 вимоги позивача задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у м. Києві «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 » від 08.02.2019 № 1563.

Відтак, оскільки підставою для проведення перевірки, наслідком якої стало прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є наказ від 08.07.2019 №1563 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 », який в судовому порядку визнаний протиправним та скасований, то такі обставини є безумовною підставою для визнання протиправними оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у даній справі, вважає їх обґрунтованими та правильними, такими, що відповідають практиці Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів.

При цьому судова колегія звертає увагу апелянта на те, що наведена ним практика Верховного Суду у різних справах не є релевантною для розгляду цієї справи, а твердження відповідача щодо звершення дії наказу про проведення перевірки в момент допущення уповноважених осіб до перевірки, у зв`язку з чим наслідки проведення перевірки у вигляді видання податкових повідомлень-рішень мають розглядатися окремо, без прив`язки до наказу про проведення перевірки, не сприймаються колегією суддів як переконливі, оскільки не відповідають вищенаведеним висновкам у тому числі й Верховного Суду щодо прямого взаємозв`язку між законністю наказу про проведення перевірки та підстави для видання податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів не вбачає також процесуальних порушень під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки справу розглянуто у межах обґрунтувань позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У сукупності наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідачем в суді першої інстанції та в апеляційному суді не спростовано доводів та аргументів позивача, не надано належних, достатніх та переконливих доказів у підтримку своєї позиції, як і не доведено порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів доводи апеляційної скарги відхиляє, не змінює та не скасовує рішення суду першої інстанції, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року у справі 640/22175/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко