Справа № 640/16096/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Навроцького Володимира Вячеславовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року (розглянута у письмовому провадженні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Міністерство юстиції України про визнання протиправними та не чинним наказу та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), в якому просив:

1) визнати протиправними і не чинними положення пунктів 7.3 та 12.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів (яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року №622 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за №637/3077 в частині, яка вимагає подання разом із заявою паспорта громадянина України (пункт 7.3 та в частині приєднання паспорта громадянина України до особової справи (пункт 12.2);

2) зобов`язати відповідача протягом одного місяця внести зміни до пунктів 7.3 та 12.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів (яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року №622 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за №637/3077, шляхом викладення відповідних пунктів наступним чином: «копія паспорту громадянина України чи паспортного документа іноземця».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час вивчення питання оформлення дозволу на придбання мисливської зброї виявив дискримінаційне ставлення до іноземців в порівнянні з громадянами України щодо оформлення дозволу на зброю, і через оскаржувані положення Інструкції позивач не може собі оформити дозвіл на мисливську зброю, тільки тому, що ОСОБА_1 не є громадянином України, хоча відповідає усім іншим умовам для оформлення дозволу на зброю.

Позивач звертає увагу, що іноземець не може надати сторінки паспорту громадянина України, оскільки він є громадянином іншої держави, а тому має менше прав, ніж громадянин України. На думку позивача, відповідні положення пунктів 7.3 та 12.2 Інструкції встановлюють обмеження, які не є пропорційними, визнаються дискримінацією та мають бути визнані протиправними.

Позивач подав заяву про уточнення/зміну позовних вимог від 12 вересня 2020 року, у якій виклав позовні вимоги таким чином: 1) визнати протиправними і не чинними положення абзацу восьмого пункту 7.3 та абзацу сьомого пункту 12.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року №622 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за №637/3077, в частині, яка вимагає подання разом із заявою паспорта громадянина України (абзац восьмий пункту 7.3) та в частині приєднання паспорта громадянина України до особової справи (абзац сьомий пункту 12.2); 2) зобов`язати відповідача протягом одного місяця внести зміни до абзацу восьмого пункту 7.3 та абзацу сьомого пункту 12.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів (яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року №622 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за №637/3077, шляхом викладення відповідних пунктів у такій редакції: «копія паспорту громадянина України чи паспортного документа іноземця або особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах».

Позивач подав ще одну заяву про уточнення/зміну позовних вимог від 27 вересня 2020 року, в якій змінив позовні вимоги таким чином: 1) визнати протиправними і нечинними положення абзацу восьмого пункту 7.3 та абзацу сьомого пункту 12.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року №622 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за №637/3077, в частині, яка вимагає подання разом із заявою паспорта громадянина України (абзац восьмий пункту 7.3) та в частині приєднання паспорта громадянина України до особової справи (абзац сьомий пункту 12.2), а також положення пункту 12.1 даної Інструкції в частині, яка надає право на придбання зброї виключно громадян України; 2) зобов`язати відповідача протягом одного місяця внести зміни до абзацу восьмого пункту 7.3 та абзацу сьомого пункту 12.2 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів (яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року №622 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 1998 року за №637/3077, шляхом викладення відповідних пунктів у такій редакції: «копія паспорту громадянина України чи паспортного документа іноземця або особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах», а також внести зміни до пункту 12.1 даної Інструкції у такій редакції: «Правом придбання мисливської гладкоствольної зброї та основних частин до неї користуються громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах» відповідно.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивач зазначає, що під час вивчення питання оформлення дозволу на придбання мисливської зброї виявив дискримінаційне ставлення до іноземців в порівнянні з громадянами України щодо оформлення дозволу на зброю, і через оскаржувані положення Інструкції позивач не може собі оформити дозвіл на мисливську зброю, тільки тому, що ОСОБА_1 не є громадянином України, хоча відповідає усім іншим умовам для оформлення дозволу на зброю.

Позивач звертає увагу, що іноземець не може надати сторінки паспорту громадянина України, оскільки він є громадянином іншої держави, а тому має менше прав, ніж громадянин України. На думку позивача, відповідні положення пунктів 7.3 та 12.2 Інструкції встановлюють обмеження, які не є пропорційними, визнаються дискримінацією та мають бути визнані протиправними.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 2 статті 264 КАС України встановлює, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб`єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Враховуючи викладене, в контексті спірних правовідносин право на захист виникає за умови доведення факту застосування до позивача норм оскаржуваного акта, та/або того, що позивач є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. При цьому законність оскаржуваного нормативно-правового акта може бути перевірена лише після встановлення у позивача права на його оскарження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право на оскарження нормативно-правового акта, на відміну від акта індивідуальної дії, не ставиться в залежність від наявності/відсутності у позивача порушеного права, достатньою підставою для звернення до суду та перевірки оскаржуваного нормативно-правового акта судом є участь позивача у правовідносинах, які врегульовані таким нормативно-правовим актом.

Також звернуто увагу на те, що Інструкція про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 21 серпня 1998 року №622 (далі по тексту - Інструкція), визначає умови та порядок видачі та анулювання дозволів на придбання, зберігання, облік, охорону, носіння, перевезення і використання зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, боєприпасів, інших предметів, матеріалів та речовин, щодо зберігання і використання яких установлено спеціальні правила, порядок та на які поширюється дія дозвільної системи, правил поводження з ними та їх застосування.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу I Інструкції визначено, що, здійснюючи дозвільну систему, органи поліції відповідно до законодавства України видають зокрема громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної, охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

Пункт 2.1 глави 2 розділу I Інструкції встановлює, що оформлений відповідний дозвіл видається керівникам підприємств, установ, організацій, громадянам та їх представникам після пред`явлення документа, що посвідчує особу.

Згідно з пунктом 2.6 глави 2 розділу I Інструкції видача дозволів громадянам на придбання, зберігання та носіння зброї здійснюється після проведеного з ними вивчення матеріальної частини зброї, правил поводження з нею, її застосування та використання, що здійснюється у пунктах вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування після здачі заліку та отримання довідки про вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування.

Як встановлено у пункті 12.1 глави 12 розділу II Інструкції, правом придбання мисливської гладкоствольної зброї та основних частин до неї користуються громадяни України, які досягли 21-річного віку, мисливської нарізної зброї та основних частин до неї - 25-річного віку, холодної, охолощеної та пневматичної зброї та основних частин до неї - 18-річного віку.

Зі змісту Інструкції, у тому числі наведених вище положень, суд встановив, що вона серед іншого визначає порядок видачі дозволів громадянам на придбання, зберігання та носіння зброї.

У свою чергу Інструкція не регулює питання видачі дозволів на придбання, зберігання та носіння зброї для іноземних громадян.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_1 є громадянином США згідно посвідки на постійне проживання від 10 січня 2019 року, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що норми Інструкції не застосовуються до позивача.

Позиваченм також не надано доказів, які б підтверджували, що до ОСОБА_1 застосовані норми Інструкції з боку органів державної влади, та не довів, що він є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосована ця Інструкція.

Зокрема у справі відсутні докази, які свідчать, що ОСОБА_1 звертався до відповідних органів державної влади з метою отримання дозволу на зберігання та носіння мисливської зброї на підставі норм Інструкції, у тому числі, докази подання відповідної заяви щодо видачі дозволу на придбання зброї на ім`я керівника органу поліції за місцем проживання заявника за правилами пункту 12.5 Інструкції, та докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 відмовили у видачі дозволу, керуючись такою Інструкцією.

Колегія суддів враховує, що у справі міститься лист Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 03 серпня 2020 року №17аз/106/8-2020, адресований адвокату Навроцькому В.В. у відповідь на звернення щодо отримання громадянином США ОСОБА_1 дозволу на право придбання, носіння та зберігання мисливської зброї (а.с. 38). Однак, звертає увагу, що вказаний лист є відповіддю на звернення адвоката Навроцького В.В. та повідомляє про відсутність законів України, які б регулювали право власності на вогнепальну зброю, зокрема для іноземних громадян, та передбачали перебування у них зброї за спеціальним дозволом, а також про необхідність подання сторінок паспорта громадянина України.

Про те, що в Інструкції відсутні правові норми, які регулюють питання видачі дозволів на придбання, зберігання та носіння зброї для іноземних громадян, зазначено також у позовній заяві та свідчить зміст позовних вимог, оскільки позивач зокрема просить зобов`язати відповідача внести зміни до пункту 12.1 Інструкції, передбачивши право на придбання мисливської гладкоствольної зброї та основних частин для іноземців.

Колегі суддів звертає увагу, що можливість оскаржити нормативно-правовий акт відповідно до статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України повинна бути документально підтвердженою та не може базуватись на припущеннях.

Крім того, колегі суддів погоджується із висновкам суду першої інстанції та третьої особи про те, що прогалини у законодавстві щодо права іноземців та порядку отримання дозволу на придбання, зберігання та носіння зброї, не є підставою для оскарження нормативно-правового акта.

Враховуючи викладене, позивач не довів права на оскарження пункту абзацу восьмого пункту 7.3, пункту 12.1 та абзацу сьомого пункту 12.2 Інструкції, що виключає необхідність перевіряти законність оскаржуваного нормативно-правового акта в цій частині та є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Навроцького Володимира Вячеславовича - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль