Справа № 756/16652/21
Суддя: Банасько І. М.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/756/15/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14 січня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судових засідань Слуцького О.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху,

УСТАНОВИВ:

29.10.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху. Просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4924500 від 19.10.2021, винесену інспектором УПП у м. Києві Шкарупою О.В. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вимоги позову мотивовані тим, що 19.10.2021 інспектором УПП у м. Києві винесено постанову серії ЕАО №492500 від 19.10.2021 у справі про адміністративне правопорушення, якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340,00 грн. 19.10.2021 позивач керуючи автомобілем «Мерседес», д.н. НОМЕР_1 рухався по вул. Івана Виговського в м. Києві. Був зупинений інспектором УПП, який повідомив, що позивач порушив п. 34 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а саме перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, вимагав пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію автомобіля.

Позивач вважає, що постанова винесена з істотним порушенням норм права та підлягає скасуванню виходячи з наступного. Не було проведено розгляду справи, передбаченого ст.ст. 287-289 КУпАП. Позивача не було ознайомлено з доказами правопорушення. До постанови не додано жодних матеріалів, які б підтверджували вину позивача. Позивача не було ознайомлено з його правами та не надано можливість ними користуватися. Висновок про наявність чи відсутність в його діях адміністративного правопорушення має бути зроблено на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин. Разом з тим, в порушення законодавчих приписів відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором незаконно, з грубим порушенням норм законодавства, порядку розгляду справи та норм ст.ст. 251, 252, 268, 271-281 КУпАП, необґрунтовано, упереджено, за неіснуюче правопорушення, якого позивач не вчиняв, з порушенням його прав, що призвело до незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою суду від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представник відповідача 29.11.2021 отримав позовні матеріали, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

10.12.2021 на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до п. 34 ПДР розмітка 1.3 поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію перетинати заборонено. Відповідно до п. 34 ПДР розмітка 1.14.2 позначає пішохідний перехід, де регулюється світлофором. Згідно з п. 10.7 ПДР розворот забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадку дозволеного розвороту на перехресті. Відповідно до статті 252 КУпАП та п. 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Представник відповідача стверджує, що на відеозаписі зафіксовано скоєння адміністративного правопорушення позивачем, а саме факт перетинання подвійної суцільної лінії дорожньої розмітки 1.3. Відтак, твердження позивача, які зазначені у позовній заяві, спростовуються наданими відповідними доказами. Таким чином, твердження позивача вводять суд в оману, що наводить на думку, що позивач бажає ухилитися від адміністративної відповідальності та вчинене адміністративне правопорушення. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду в справі №520/2261/19 обов`язок відповідача - суб`єкти владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. При цьому, представник відповідача зазначає, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором, яке мало місце з точки зору позивача, не впливає на суть вчиненого правопорушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Також, представник відповідача вказує, що інспектором було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП при розгляді справи. Чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовими особами патрульної поліції справ про адміністративне правопорушення, передбачених КУпАП. Верховний Суд зазначив, що вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача було долучено диск з відео з нагрудного реєстратора інспектора.

У свою чергу 14.12.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач вважає, що відзив з додатком (відео) підтверджує неправомірність оскаржуваної постанови, оскільки в постанові вказані надумані обставини, що підтверджується відео. З перших хвилин відео видно упереджене ставлення поліцейського до особи позивача, а саме інспектор відразу починає вимагати документи для винесення постанови, тобто не виконавши вимоги п. 3 ст. 18, ст. 31, ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 278, 279 КУпАП України. В оскаржуваній постанові зазначено час розгляду справи 19.10.2021 15:19:53. Згідно відео о 15:02 позивач підписав постанову та поїхав з місця розгляду справи. У постанові зазначено адресу розгляду справи: м. Київ, вул. Маршала Гречко 3. А згідно рішення КМР від 19.12.2019 вулиця Маршала Гречко перейменована на вулицю Івана Виговського. У постанові вказано що ОСОБА_1 19.10.2021 о 15:05 керуючи транспортним засобом порушив ПДР, що також не відповідає відео. До постанови не додано жодних доказів правопорушення та відсутній підпис особи, яка склала постанову.

Окрім того, позивач вказує, що у постанові Верховного Суду від 13.03.2020 у справі №524/9716/16-а зазначено, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. У постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а зазначено, що якщо поліцейським розглянуто на місці зупинки транспортного засобу без надання права водію скористатися правовою допомогою адвоката - постанова підлягає скасуванню. У постанові Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 зазначено, що якщо постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, цей доказ є неналежним. Також, позивач вказав, що на його вимогу пред`явити службове посвідчення поліцейського інспектор Шкарупа О.В. та його напарник пред`явили додаток до жетону, в якому вказано, що вони мають право на носіння зброї та номер жетона.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАСУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, виклавши її по справі №760/2846/17 від 14.03.2018.

Як зазначено у ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до постанови серії ЕАО №4924500 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.10.2021 о 15:05 в м. Києві по вул. Маршала Гречко, 3, керуючи транспортним засобом «Мерседес», д.н. НОМЕР_1 , перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34 ПДР - порушення вимог розмітки проїзної частини доріг, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в розмірі 340,00 грн (а.с. 8).

За вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 2.3 Розділу 2 ПДР водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з пунктом 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пункту 8.5 Правил дорожнього руху дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил (пункт 8.5.1 Правил дорожнього руху).

Так, відповідно до п. 1.3 розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка має таке значення: - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами.

Згідно вимог п. 34.1 ПДР лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

Позивач вказує, що Правила дорожнього руху не порушував. Однак, жодних доводів та обставин в обгрунтування даного твердження у позові не зазначає.

Відеозапис на диску, що долучений представником відповідача до відзиву та який було досліджено судом при розгляді справи по суті свідчить про те, що позивач керуючи автомобілем «Мерседес», д.н. НОМЕР_1 , перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.09.2020 у справі №569/7119/20 та від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а.

Відповідачем не надано до суду належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною першою статті 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ЕАО №4924500 від 19.10.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в статті 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у статтях 221-222 КУпАП.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (частина 1 статті 283 КупАП). Відповідно до частини 1 статті 284 КупАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у статті 222 КУпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 2301/243/17.

На підставі наведеного, суд відмовляє в задоволені вимог позивача в частині закриття справи щодо позивача про вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, ч. 1 ст. 122, 251, 265, 283 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління патрульної поліції у м. Києві (адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАО №4924500 від 19.10.2021 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя І.М. Банасько