Справа № 420/18759/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/18759/21

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А. Дата і місце ухвалення: 22.12.2021р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

при секретарі - Піть І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відео конференції) в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури, яка є правонаступником прокуратури Одеської області, щодо неналежного розрахунку з позивачем, а саме невиплати йому частини заробітної плати - посадового окладу, визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 01.07.2015р. по 14.03.2021р.;

- зобов`язати відповідача сплатити на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 1 072 310,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у період з 15.10.2014р. по 05.04.2021р. він перебував у трудових відносинах з прокуратурою Одеської області. Однак, нарахування та виплата заробітної плати за період з 01.07.2015р. по 14.03.2021р. проводилася відповідачем з порушенням норм чинного законодавства. З посиланням на рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 від 06.03.2020р. позивач зазначає, що розміри нарахованих ОСОБА_1 сум за відповідний період не відповідали сумі заробітної плати прокурора, передбаченої ст.81 Закону України «Про прокуратуру». Різниця між фактично нарахованим посадовим окладом та посадовим окладом, який повинен бути позивачу нарахованим, становить 10723100,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 22.12.2021р. з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020р. визнано таким, що не відповідає Конституції України положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України в частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697- VIІ від 14.10.2014р. зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, частиною 3 статті 152 Конституції України чітко визначено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції необґрунтовано ототожнено два різні юридичні терміни, а саме: «неконституційність нормативно-правового акту» та «втрата чинності нормативно-правовим актом». Пункт 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України в частині щодо регулювання порядку і розміру заробітної плати прокурорів Кабінетом Міністрів України, в неконституційним з часу його ухвалення, тобто з 01.07.2015р. Факт втрати вказаною нормою чинності не впливає на його неконституційність до дати визнання цього факту Конституційним Судом України.

Посилається апелянт і на те, що судом безпідставно відмовлено йому у відшкодуванні шкоди за період з 26.03.2020р. по 14.03.2021р. з посиланням на положення п.3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ. Статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VIІ до цього часу передбачено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що починаючи з 15.10.2014р. ОСОБА_1 обіймав різні посади в прокуратурі Одеської області.

Наказом Одеської обласної прокуратури №848к від 01.04.2021р. ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Малиновської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області та з органів прокуратури з 05 квітня 2021 за власним бажанням відповідно до п.7 ч. ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно розрахункових листів за період з 2015 року по 2021 рік органами прокуратури, де працював позивач, ОСОБА_1 проводилися відповідні нарахування заробітної плати з врахуванням встановлених окладів ( у гривнях): 2015 рік - 2048,00 грн., 2016 рік - 2048,00 грн., 2017 рік - 5660,00 грн., 2018 рік - 5660,00 грн., 2019 рік - 5660,00 грн., 2020 рік - 5660,00 грн., 2021 рік - 32 000,00 грн. з відповідними доплатами.

Позивач вважаючи, що починаючи з 01.07.2015р. заробітна плата прокурорів повинна була регулюватися виключно положеннями ст.81 Закону України «Про прокуратуру», а не підзаконними актами, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що позивачу правомірно нараховувався та виплачувався посадовий оклад за період з 01 липня 2015 року по 26 березня 2020 року, розмір якого обчислювався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, як це було передбачено положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України. Що ж до посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), то суд першої інстанції, з посиланням на ст.152 Конституції України, зазначив, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратила чинність 26 березня 2020 року.

Також, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 26 березня 2020 року по 14 березня 2021 року, зазначивши, що у вказаний період позивач працював у прокуратурі Одеської області, яка реорганізовувалась, а не у Одеській обласній прокуратурі, та посада позивача не належала до посад, передбачених підпунктом 4 пункту 21 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019р., відтак і обчислення його заробітної плати правомірно здійснювалось у цей період відповідно до постанови Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

14.10.2014р. було прийнято Закон України №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці (ч.2 ст.81 Закону №1697-VII).

Згідно ч.3 ст.81 Закону №1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом (ч.4 ст.81 Закону №1697-VII).

Таким чином, починаючи з 15.07.2015р. відбулися поетапні зміни в оплаті праці працівників прокуратури, збільшувались розміри посадових окладів працівників прокуратури.

Відповідно до положень ст.ст. 8, 13 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. №108/95-ВР умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Частиною дев`ятою статті 81 Закону №1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що кореспондується із положеннями ст.ст. 89 і 90 вказаного Закону.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010р. №2456-VI будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Законом України від 28.12.2014р. №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності з 01.01.2015) внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру», частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - постанова КМУ №505) надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці (п.6 постанови КМУ №505).

Відповідно до постанови КМУ №505, додатку №5 Схеми посадових окладів працівників районних, міжрайонних, районних у містах із районним поділом та інших прирівняних до них прокуратур (в редакції від 15.12.2015р.) посадовий оклад районної прокуратури складав 2048 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» (далі - постанова КМУ №657), а саме пунктом 3 додатки 1, 2 і 7 до постанови викладено в такій редакції, зокрема, відповідно до Додатку 7 Схеми посадових окладів працівників місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та прирівняних до них прокуратур визначено посадовий оклад до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 для прокурора прокуратури у розмірі 5660,00 грн. Таким чином, з 30.08.2017р. посадовий оклад прокурора прокуратури визначено у розмірі 5660,00 грн.

Підпунктом 1 пункту 13 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 14.10.2014р.) доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом. Відповідні дії не були вчинені Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у розмірі, встановленому Законом України «Про прокуратуру», що узгоджується із постановами Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №0640/3667/18 та від 07.05.2020р. по справі №802/1179/16-а.

Вищенаведені правові норми, станом на час виникнення спірних правовідносин неконституційними не визнавались. Таким чином, у 2015 - 2019 роках норми і положення Закону України «Про прокуратуру» щодо заробітної плати прокурора застосовувались в порядку та розмірах, встановлених постановами Кабінетом Міністрів України №505, №657 з дотриманням Закону №79-VIII, а не статтею 81 цього Закону.

При зверненні з даним позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що він має право на перерахунок посадового окладу за період 01.07.2015р. відповідно до ст.81 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із наявністю рішення Конституційного Суду від 26.03.2020р. №6-р/2020 у справі №1-223/2018 (2840/18).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких доводів позивача з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020р. №6-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зокрема, пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020р. №6-р/2020 у справі №1-223/2018 (2840/18), втратила чинність 26.03.2020р. та, відповідно, саме з цього часу положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, застосуванню відповідачем не підлягають.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначене рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020р. №6-р/2020 не впливає на спірні правовідносини до 26.03.2020р., оскільки виникли до його прийняття, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, що кореспондується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 27.10.2020р. по справі №826/18228/16, від 23.01.2019р. по справі №820/2462/17, від 04.06.2020р. по справі №818/45/16.

Зазначене рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення даного рішення, у зв`язку з чим, на час виникнення спірних правовідносин, а саме в період з 01.07.2015р. по 25.03.2020р., положення зазначеної норми були чинними та підлягали застосуванню відповідачем.

За вказаних підстав позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Щодо правовідносин між сторонами, які виникли після прийняття рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020р. №6-р/2020, зокрема, щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 у вигляді посадового окладу за період з 26.03.2020р. по 14.03.2021р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ від 19.09.2019р. (далі - Закон №113-ІХ, набрав чинності 25.09.2019р.), до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Дія цього пункту не поширюється на випадок, передбачений підпунктом 4 пункту 21 цього розділу.

Вищевказані норми Закону №113-ІХ неконституційними не визнавались.

Відповідно до п.4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Відповідно до наказу Генерального прокурора №351 від 23.12.2019р. днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02 січня 2020 року. Вказаний наказ опублікований в газеті «Голос України» №248, 24.12.2019р.

Відповідно до наказу Генерального прокурора №414 від 08.09.2020р. днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року. Вказаний наказ опублікований в газеті «Голос України» №164, 09.09.2020р.

Відповідно до наказу Генерального прокурора №40 від 17.02.2021р. днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року. Вказаний наказ опублікований в газеті «Голос України» №38, 27.02.2021р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в прокуратурі Одеської області до 15.03.2021р. та наказом Одеської обласної прокуратури №467к від 12.03.2021р. з 15.03.2021р. переведений на посаду прокурора Малиновської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області.

Таким чином, у спірний період (з 26 березня по 14 березня 2021 року) окружні прокуратури не розпочали свою роботу, а тому, під час здійснення їх повноважень регіональними та місцевими прокуратурами, оплата праці працівників регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, здійснювалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, зокрема відповідно до Постанови КМУ №505 від 31.05.2012р., що узгоджується із приписами п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, який був та є чинним, у встановленому законом порядку неконституційним не визнавався.

Стосовно конкуренції норм Законів №1697-VІІ та №113-ІХ, то апеляційний суд зазначає, що переведення прокурорів, зокрема до обласних та окружних прокуратур, обумовлено проходженням ними атестації, а відтак і оплата праці передбачена, безпосередньо ст. 81 Закону №1697-VІІ, стосується саме працівників обласних та окружних прокуратур, які пройшли атестацію, передбачену Законом №113-ІХ, в той час як оплата праці працівників регіональних та місцевих прокуратур, які не пройшли атестацію, врегульована тимчасово Постановою КМУ №505 від 31.05.2012р. Тобто, після проходження атестації та переведення працівників до обласних та окружних прокуратур, припиняється тимчасове врегулювання оплати праці на підставі Постанови КМУ №505 від 31.05.2012р.

З порівняння співвідношення правових норм Закону №1697-VII і Закону № 113-ІХ, які визначають підстави оплати праці, вбачається, що вони не суперечать одна одній, кожна з них має відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Закон №1697-VII та Закон №113-ІХ, які претендують на застосування до спірних правовідносин, були прийняті в різний час. Так, Закон №1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, прийнятий 14 жовтня 2014 року (набрав чинності 15 липня 2015 року), а Закон №113-ІХ, положення якого передбачають реалізацію першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнятий 19 вересня 2019 року (набрав чинності 25 вересня 2019 року, крім окремих його приписів, що не мають значення для цієї справи). Тобто, Закон № 113-ІХ який визначає способи і форми правового регулювання спірних правовідносин, набрав чинності у часі пізніше.

Використовуючи принцип верховенства права (правовладдя), можна зробити висновок, що до спірних правовідносин застосованим є пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, оскільки він передбачає оплату праці прокурорів, які працюють в регіональній або місцевій прокуратурі, і є спеціальним, прийнятий пізніше у часі, а отже, згідно правил конкуренції правових норм, має перевагу над загальним Законом №1697-VII.

На підставі викладеного колегія суддів вважає правильним висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Одеської обласної прокуратури, яка є правонаступником прокуратури Одеської області, щодо неналежного розрахунку з позивачем, а саме невиплати йому частини заробітної плати - посадового окладу, визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 26 березня 2020 року по 14 березня 2021 року та стягнення матеріальної шкоди за вказаний період задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 квітня 2022 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук