Справа № 460/3120/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/3120/21 пров. № А/857/23268/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській обл. на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімія Парк» до Головного управління ДПС у Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної (суддя суду І інстанції: Гудима Н.С., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09.11.2021р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 09.11.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

07.04.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Хімія Парк» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Рівненській обл. № 2402465/38986599 від 15.02.2021р. про відмову в реєстрації розрахунку коригування № 4 від 19.01.2021р. в Єдиному реєстрі податкових накладних /ЄРПН/; стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати (а.с.1-3).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.54-56).

Ухвалою суду від 25.10.2021р. допущено процесуальне правонаступництво ГУ ДПС у Рівненській обл. як юридичної особи публічного права на ГУ ДПС у Рівненській обл. як відокремлений підрозділ ДПС України (а.с.86-87).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.10.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення відповідача Комісії ГУ ДПС у Рівненській обл. з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, № 2402465/38986599 від 15.02.2021р. відмову в реєстрації розрахунку коригування № 4 від 19.01.2021р.; стягнуто на користь позивача суму судового збору в розмірі 2270 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Рівненській обл. (а.с.75-84).

05.11.2021р. на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача ТзОВ «Хімія Парк» про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив ухвалити додаткове рішення у справі № 460/3120/21 про стягнення з відповідача ГУ ДПС у Рівненській обл. на його користь судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в розмірі 2724 грн. (а.с.89).

Відповідно до додаткового рішення суду від 09.11.2021р. заяву ТзОВ «Хімія Парк» про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено; стягнуто на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в сумі 2724 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Рівненській обл. (а.с.93-95).

Не погодившись з винесеним додатковим судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви позивача відмовити (а.с.119-120).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при визначенні витрат на правову допомогу слід керуватися критерієм реальності витрат на правову допомогу адвоката (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи.

Розглядувана справа за своїм змістом не потребує значних витрат часу адвоката та правового аналізу представлених клієнтом документів. Водночас, такі роботи адвоката як ознайомлення з матеріалами справи, формування доказової бази та узгодження правової позиції щодо адміністративного судового оскарження, підготовка, подання та супровід позову, слід оцінювати на предмет їх належності саме до видів правової допомоги, а також досвіду позивача щодо попередніх звернень до суду із аналогічними позовами.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом ГУ ДПС у Рівненській обл. оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2724 грн.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався тим, що долученими до матеріалів справи доказами доведено факт надання адвокатом позивачу ТзОВ «Хімія Парк» правничої допомоги в межах розгляду цієї справи. Заявлені витрати на правничу допомогу за підготовку та написання позовної заяви, а також правового аналізу матеріалів та консультування клієнта в сумі 2724 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим обсягом послуг, значенням справи для сторони, а їх стягнення з відповідача у такому розмірі не становитиме надмірний тягар для державної установи.

Суд врахував, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу інша сторона, яка має право їх заперечувати, не заперечує, то в суду були відсутніми підстави для надання оцінки кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.

Всупереч ч.7 ст.134 КАС України відповідачем не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, заявлену позивачем, та не надано суду жодних заперечень щодо їх стягнення.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 2724 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено наступні письмові докази (в копіях/оригіналах):

договір № б/н від 01.02.2021р. про надання правової допомоги, за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Марчуком Р.І. (а.с.90 і на звороті);

акт правової допомоги від 22.10.2021р. до договору № б/н від 01.02.2021р. про надання правової допомоги з описом робіт (ознайомлення з матеріалами справи, формування доказової бази та узгодження правової позиції щодо адміністративного судового оскарження, підготовка, подання та супровід позову тривалістю 3 год.) на загальну суму 2724 грн. (а.с.92).

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом Марчуком Р.І. в суді першої інстанції.

Між тим, розрахунок погодинної вартості правової допомоги між позивачем та адвокатом не формувався, а відповідний договірний документ не укладався (хоча згідно п.4.2. договору визначений розмір гонорару адвоката за одну годину надання правової допомоги).

Також доказів понесення таких витрат (фактичної сплати коштів на рахунок/в касу адвоката) позивачем не представлено.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі 2724 грн.

Водночас, спірним питанням є можливість стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті позивачем (але ще не оплачені).

При цьому, в аспекті вимог процесуального закону та сформованої Верховним Судом позиції, яка викладена у постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, такі витрати є несплаченими на момент винесення судового рішення саме з об`єктивних причин. Так, у вказаній постанові суду касаційної інстанції вказано на те, що сторонами був погоджений порядок оплати цих витрат з моменту винесення судом рішення та отримання рахунку.

Звідси, такий механізм відшкодування витрат на правову допомогу, які підлягають сплаті, не може стосуватися неоплачених витрат на правову допомогу через порушення стороною договірних своїх зобов`язань по оплаті при наявності наданих адвокатом послуг.

В цілях з`ясування суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає сплаті позивачем, в аспекті норми ст.134 КАС України, колегія суддів здійснює правовий аналіз договору № б/н від 01.02.2021р. про надання правової допомоги, умовами яких визначено порядок розрахунків між сторонами.

Згідно з п.4.2 вказаного договору гонорар сплачується частинами по 2724 грн. після розгляду кожного з адміністративних позовів.

Таким чином, умовами договору сторони погодили порядок проведення розрахунків, визначивши кінцеву дати сплати коштів за надані послуги лише в разі вирішення спору, тобто, ухвалення судом першої інстанції судового рішення по суті справи.

Інші умови оплати правових послуг договірними сторонами не визначено, із покликанням на діюче законодавство.

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу /ЦК/ України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, важливим моментом є факт пред`явлення вимоги про оплату послуг зі сторони виконавця послуг (в розглядуваному випадку адвокатом Марчуком Р.І.).

В розглядуваному випадку така вимога пред`явлена адвокатом Марчуком Р.І., оскільки після підписання акту правової допомоги від 22.10.2021р. фактично у позивача виникли достатні підстави для перерахунку коштів в оплату наданих правничих послуг.

Причини неоплати вказаних послуг позивачем не вказані.

Звідси, з урахуванням представлених доказів, колегія суддів приходить до переконання про те, що спірні витрати на правову допомогу не понесені позивачем через його небажання сплачувати такі.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

На час апеляційного розгляду справи погоджений договірними сторонами строк оплати сплив, однак доказів здійснення належних платежів на користь адвоката апеляційному суду не надано.

Враховуючи наведені обставини, приймаючи до уваги невиконання позивачем умов договору № б/н від 01.02.2021р. про надання правової допомоги в частині своєчасної оплати наданих послуг, заявлені до відшкодування витрати в розмірі 2724 грн. є непідтвердженими з вини самого позивача через його небажання нести такі.

Звідси, позивачем документально не підтверджено факт понесення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі, через що суд першої інстанції помилково задовольнив заяву про стягнення витрат на правову допомогу.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, постанові Касаційного господарського суду від 922/445/19 у справі № 922/445/19, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими під час вирішення наведеного спору.

За таких обставин та відповідно до вимог ст.139 КАС України понесені позивачем ТзОВ «Хімія Парк» витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що у задоволенні заяви про винесення додаткового судового рішення стосовно стягнення судових витрат (понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката) слід відмовити, із вищевикладених підстав.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного винесення додаткового судового рішення та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, через що додаткове рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заяви ТзОВ «Хімія Парк» про винесення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській обл. задовольнити.

Додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. в адміністративній справі № 460/3120/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімія Парк» про винесення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 15.04.2022р.