Справа № 500/2220/21
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 500/2220/21

адміністративне провадження № К/990/8249/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року

у справі №500/2220/21

за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Тернопільської обласної прокуратури, Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора

про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Тернопільської обласної прокуратури на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі №500/2220/21.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №500/2220/21 між суддями від 07 квітня 2022 року визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Калашнікова О.В., судді Білак М.В., Губська О.А.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження, Верховним Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тернопільської обласної прокуратури (далі - відповідач 1), Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 15 січня 2021 року про неуспішне проходження начальником Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_1 атестації за результатами проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності; професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора;

- визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати наказ Тернопільської обласної прокуратури №125к від 15 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру ;

- поновити ОСОБА_1 в Тернопільській обласній прокуратурі з 17 березня 2021 року на рівнозначній посаді начальника Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області;

- стягнути з Тернопільської обласної прокуратури середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 17 березня 2021 року по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення в Тернопільській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді начальника Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області з 17 березня 2021 року;

- допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Тернопільської обласної прокуратури середнього заробітку на його користь за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 17 березня 2021 року у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 15 січня 2021 року №2 про неуспішне проходження начальником Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області ОСОБА_1 атестації за результатами проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора. Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Тернопільської обласної прокуратури №125к від 15 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру . Поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника Зборівського відділу Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області з 17 березня 2021 року. Стягнуто з Тернопільської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17 березня 2021 року по 06 серпня 2021 року в розмірі 113 404 грн 62 коп. з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, за один місяць з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Тернопільська обласна прокуратура звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

У тексті касаційної скарги зазначено, що на момент подання цієї скарги відсутній висновок Верховного Суду з питань застосування пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ щодо визначеного цим законом імперативу, що атестація прокурорів проводиться згідно з Порядком №221, пунктів 9,11 про проведення атестації кадровими комісіями, пункту 12 Порядку 233 щодо повноважень кадрових комісій під час співбесіди, виходячи з предмету атестації, надавати оцінку професійній етиці та доброчесності, професійній компетентності прокурора, пункт 17 Закону № 113-ІХ щодо дискреції кадрових комісій на прийняття рішення за результатами проходження прокурорами атестації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивача звільнено у зв`язку з не проходженням атестації на етапі співбесіди.

Верховним Судом уже неодноразово висловлювалась правова позиція (зокрема, у постановах від 27 квітня 2021 року в справі №640/419/20, від 05 листопада 2021 року у справі №640/537/20) щодо того, що аналізувати, оцінювати, сумніватися й, у підсумку співбесіди, вирішувати, чи відповідає прокурор критеріям професійної компетентності, професійної етики та доброчесності прокурора безперечно є повноваженням кадрової комісії як колегіального органу, утвореного з цією метою, але дискреція кадрової комісії на цьому етапі повинна мати свої розумні межі і піддаватися судовому контролю. Цей контроль націлений передусім на те, щоб рішення про неуспішне проходження прокурором атестації (за наслідками співбесіди) відповідало критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Тому, у даному випадку підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду, викладена у справах №№640/419/20, 640/537/20, 640/154/20.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Відповідач підставою касаційного оскарження судових рішень визначає пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, яку обґрунтовує наступним.

Скаржник вказує, що у даній справі судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано пункти 12, 17 розділу ІІ Закону №113-ІХ, пункту 15, 16 розділу ІV Порядку проходження прокурорами атестації, пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, тому, на думка відповідача, є необхідність у наданні Верховним Судом правового висновку щодо застосування вказаних норм права відповідно до обставин справи.

Заявник підкреслює, що відсутня правова позиція з приводу меж судового розсуду при наданні юридичної оцінки діям та рішенням кадрових комісій під час вирішення цим органом питання дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності в ході проведення співбесіди, як одного з етапів атестації прокурорів місцевих прокуратур.

Крім того, як зазначено в касаційній скарзі, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 9901/257/19 оцінка критеріїв професійної етики та доброчесності покладається саме на членів кадрової комісії і ґрунтується на засадах рівноправності та співпричетності до рішення.

Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій при ухваленні рішення застосували норму права у подібних правовідносинах без урахування висновку Верховного Суду у справі №9901/257/19, що свідчить про наявність підстав для касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України.

Верховний Суд наголошує, що скаржником при посиланні на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, всупереч вимогам процесуального законодавства не вказано, яку саме норму права застосовано судоми без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скаржник не розмежовує, яку норму права, на його думку, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду та щодо, якої відсутній висновок Верховного Суду, хоча такі підстави відносно застосування одних і тих самих норм права є взаємовиключними.

Тому, Верховний Суд приходить до висновку про те, що доводи касаційної скарги, стосовно наявності підстав касаційного оскарження з посиланням на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України фактично суперечать один одному з огляду на те, що позивач зіславшись на висновок Верховного Суду вказує про відсутність такого висновку.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі №500/2220/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

СуддяО.В. Калашнікова