Справа № 420/1495/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1495/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 21 січня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України, в якій позивач просить суд:

1.Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , судді Біляївського районного суду Одеської області, суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320 гривень, згідно частини третьої статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року;

2. Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову суму у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в сумі 112268,14 гривень з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року розмір її суддівської винагороди нараховувався та виплачувався ТУ ДСА в Одеській області України не у повному обсязі, а застосовуючи запроваджені ст.29 Закону України «Про державний бюджет 2020 року» обмеження. Такі дії відповідача ОСОБА_1 вважає протиправними

Ухвалою суду від 25 січня 2022 року суд ухвалив прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ; відкрити провадження у адміністративній справі; розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; встановити відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

04 лютого 2022 року до суду (вх.№7597/22) від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі - ТУ ДСА в Одеській області) надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» набрав чинності 18.04.2020. Тобто, з 18.04.2020 нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, суддівська винагорода були обмежені максимальним розміром 47230,00 грн на місяць. Таким чином, з 18.04.2020 ТУ ДСА України в Одеській області, як орган державної влади, було зобов`язане безумовно виконувати положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Дія ч.1, ч.3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 за №294-ІХ зі змінами та абзацу дев`ятого п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»» від 13.04.2020 за №553-ІХ припинилася з 28.08.2020. Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 за №10-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Зазначає, що саме ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, а територіальні управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а відтак вважає що позовна вимога, яка підлягає задоволенню є вимога про стягнення з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 грошової суми з обов`язковим утриманням податків та зборів.

09 лютого 2022 року до суду (вх.№8421/22) від Державної судової адміністрації України надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує проти позовних вимог та, з посиланням на приписи Бюджетного кодексу України, вказує, що відповідно до Інструкції щодо застосування кодів економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 № 333 (зі змінами), виплата суддівської винагороди як і заробітної плати працівникам апарату суду, у 2020 році здійснювалась за кодом економічної класифікації видатків (далі - КЕКВ) 2111 «Заробітна плата». Зазначає, що бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік Територіальному управлінню за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у сумі 356 700,3 тис. грн. відкриті в повному обсязі. Підкреслює, що Конституційний Суд України у рішенні від 28.08.2020 № 10-р/2020 не визначив будь-яких особливостей застосування чи виконання свого рішення та зазначив лише, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 поку № 294-ІХ зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020), таким чином, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідаю Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ) на майбутнє, проте фактично визнав їх чинність до ухвалення ним рішення, а відтак дія частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» втратила чинність 28.08.2020;

14 лютого 2022 року до суду (вх.№9302/22) від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ТУ ДСА в Одеській області, у якій позивач вказує, що ДСА України не здійснює розрахунок та виплату суддівської винагороди суддям, а функції розпорядника виконує саме ТУ ДСА в Одеській області і діям саме цього органу повинна бути надана оцінка судом. Наголошує, що обмеження суддівської винагороди є таким, що протирічить приписам норм національного та міжнародного права та позиціям, що викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Указом Президента України «Про призначення суддів» №29/2012 від 23.01.2012 (а.с.13-16) ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області.

Відповідно до п.2 наказу голови Біляївського районного суду Одеської області №19-ос від 16.02.2012 «Про призначення на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 » (а.с.23), наказано встановити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу з 16 лютого 2012 року, як такій стаж роботи становить до 5 років.

Указом Президента України «Про призначення суддів» №272/2018 від 07.09.2018 (а.с.17-21) ОСОБА_1 призначено на посаду судді Біляївського районного суду Одеської області.

Відповідно до п.2 наказу голови Біляївського районного суду Одеської області №10-ос від 10.09.2018 «Про призначення ОСОБА_1 » (а.с.24), наказано встановити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу з 07 вересня 2018 року, як такій, стаж роботи якої станом на 07 вересня 2018 року становить 6 років 6 місяців.

Відповідно до 2 наказу голови комісії з реорганізації (злиття) Біляївського районного суду Одеської області №5-ос від 04.02.2019 «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років ОСОБА_1 » (а.с.25), наказано встановити ОСОБА_1 - судді Біляївського районного суду Одеської області щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу з 16 лютого 2019 року, як такій, стаж роботи якої становить 10 років.

Позивачем додано довідку ТУ ДСА в Одеській області від 20.12.2022 №5-4354/21, відповідно до якої обмеження суддівської винагороди за період з квітня по вересень 2020 року становило: у квітні 2020 року - 13237,34 грн, у червні 2020 року - 34748,00 грн, у липні 2020 року - 34748,00 грн, у серпні 2020 року - 29535,80 грн, при цьому, у вересні 2020 року було проведено перерахування обмеження та донараховано 3474,80 грн.

Таким чином, загальне обмеження суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з квітня по вересень 2020 року, відповідно до даних довідки від 20.12.2022 №5-4354/21 становить 108794,34 грн.

Не погоджуючись з виплатою суддівської винагороди в період з 18.04.2020 по 28.08.2020 у меншому розмірі, позивач звернулась до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Спірні відносини стосуються виплати позивачу суддівської винагороди в період з 18.04.2020 по 28.08.2020 в розмірі, що не перевищує 10 мінімальних заробітних плат.

Згідно з ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено: « 1.Суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. 2.Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. 3.Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; … 4.До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду. 5.Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу. 6.Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. 7.Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. 8.Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду. 9.Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків. 10.Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу».

12.03.2020 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою з 12.03.2020 на всій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до даної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 за №553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено ст.29 наступного змісту: «Стаття 29.Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».

Конституційний Суд України у Рішенні від 28.08.2020 за №10-р/2020 вирішив: « 1.Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №294-IX зі змінами; -абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року №553-IX. 2.Положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14 листопада 2019 року№294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року№553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 3.Закрити конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України(конституційність) положень підпунктів 5,6,7,14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів від 20 травня 2020 року №392, пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого цією постановою, на підставі пункту 5 статті 62 Закону України „Про Конституційний Суд України - втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України».

При цьому, у Рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 за №10-р/2020 зазначено: «… Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2020 року №4-р/2020). Отже, обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів. Таким чином, положення частин першої, третьої статті 29 Закону №294 суперечать статтям 1, 6, частинам першій, другій статті 8,частині другій статті 19, частинам першій, другій статті 55, частинам першій, другій статті 126, статті 130 Конституції України. 4.3.Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституціїта законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України. …».

Відповідно до довідки ТУ ДСА в Одеській області від 20.12.2021 №5-4354/21 загальний розмір суддівської винагороди, який було обмежено на підставі ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 становить 108794,34 грн.

Суд погоджується з позицією відповідача, що у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 ТУ ДСА України в Одеській області здійснювало обмеження суддівської винагороди на виконання вимог ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», що їх не дотримання могло б мати негативні наслідки для службових осіб відповідача.

Водночас, суд вважає, що відповідачем не обґрунтовано не поновлено за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 права та інтереси позивача з 28.08.2020 дня прийняття Конституційним Судом України Рішення за №10-р/2020, з огляду на зазначене у даному Рішенні: «… однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України. …».

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд вважає за необхідним зазначити таке.

Частиною 1 статті 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку (ч.6 ст.148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Відповідно до статті 149 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Частиною 3 статті 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

1) Верховний Суд щодо фінансового забезпечення його діяльності;

11) вищий спеціалізований суд щодо фінансового забезпечення його діяльності;

2) Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;

3) Вища рада правосуддя щодо фінансового забезпечення її діяльності.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (ч.4 ст.148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

Таким чином, саме на ДСА України як головного розпорядника коштів Державного бюджету щодо фінансового забезпечення діяльності судів покладено обов`язок із фінансування діяльності місцевих загальних судів, тому судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано здійснити фінансування ТУ ДСА України в Одеській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу недоплаченої суддівської винагороди в сумі 108794,34 грн за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року.

Враховуючи матеріали справи та наведені норми права, приписи ч.2 ст.9, ч.2 ст.245 КАС України, на думку суду, права та інтереси позивача будуть захищені якщо з відповідача буде стягнуто на користь позивача недоплачену суддівську винагороду у сумі 108794,34 грн за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.

Водночас, співвідповідач має бути зобов`язаний здійснити фінансування ТУ ДСА України в Одеській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу недоплаченої суддівської винагороди у сумі 108794,34 грн за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.

Аналогічне застосування норм права відображено у постановах Верховного Суду: від 09.12.2021 у справі №280/6910/20 (адміністративне провадження №К/9901/15244/21); від 24.09.2020 у справі №280/788/19 (адміністративне провадження №К/9901/30751/19), а також у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2022 у справі №420/3375/21.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

Щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Отже, виходячи з встановлених обставин та наведених положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, позиції Верховного Суду щодо порушеного права та способу його захисту тощо, суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в інший ніж заявлено позивачем спосіб, а саме шляхом:

- стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на користь ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди у сумі 108794,34 грн за період з 18.04.2020 по 27.08.2020;

- зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу недоплаченої суддівської винагороди у сумі 108794,34 грн за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.

Відповідно до статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки спір стосується стягнення заробітної плати, то відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Інших доказів понесення сторонами судових витрат не надано, тому такі витрати розподілу не підлягають.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, розподіл судових витрат зі сплати судового збору на користь позивача не здійснюється. Інші судові витрати не заявлені, а відтак у їх розподілу підстав немає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду у сумі у сумі 108794,34 грн за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди у сумі 108794,34 грн за період з 18.04.2020 по 27.08.2020.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

- Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, м. Одеса, вул. Бабеля, 2, );

- Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА