Справа № 352/2686/21
Суддя: ГРИНЬКІВ Д. В.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 352/2686/21
Провадження № 2-а/352/10/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Кукула О.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гриневич І.Б.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови ГАБ №338193 від 30.11.2021 по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

11.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови ГАБ №338193 від 30.11.2021 по справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовував тим, що 30.11.2021 було винесено постанову серії ГАБ 338193 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Зазначив, що працівником поліції, на його усну вимогу, не було надано доручення від його керівника на складання постанов. Вказав, що як вбачається з ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Вважає, що таке обмеження може встановлюватися виключно законним актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні, а встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить Конституції України, (п. 3.2 Рішення КСУ від 28 серпня 2020 року Конституційний суд України №1-14/2020 (230/20) у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів).

Так, вказує, що є чітка процедура введення в Україні карантину: Президент видає Указ про введення надзвичайного стану. Верховна Рада затверджує цей Указ. Указ набуває чинності. Головний санітарний лікар подає в Міністерство охорони здоров`я України подання щодо звернення до Кабінету Міністрів України з пропозицією про встановлення карантину. Міністерство охорони здоров`я України порушує перед Кабінетом Міністрів України питання про встановлення карантину. Кабінет Міністрів України встановлює карантин. Карантин набуває чинності. Однак, надзвичайний стан в Україні не було введено та відповідно, станом на цей час головний санітарний лікар ще не отримав повноважень ініціювати карантин, а у Кабінету Міністрів не було підстав встановлювати карантин. Відтак, слід стверджувати, що в правовому полі чинного законодавства України карантин не введено.

Також зазначає, що кожен працівник поліції зобов`язаний неухильно виконувати Комунікаційний план, повідомляти кожного, що використовувати маски необхідно тільки у випадку, якщо є ознаки гострого вірусного захворювання, або якщо ви медик, який працює з пацієнтами, маска може створити фальшиве відчуття безпеки, що важливо виконувати заходи безпеки, мити руки, використовувати антисептик тощо. Тому притягнуто до адміністративної відповідальності може бути тільки того хто має ознаки гострого респіраторного захворювання, зокрема кожен з працівників поліції не має права примушувати надягати захисну маску для створення фальшивого відчуття безпеки, тим паче якщо таке примушення здійснюється з посиланням на будь-яку постанову Кабінету Міністрів України, якого установлено карантин та продовжено його дію, так як карантин та проведення інших обов`язкових санітарних та протиепідемічних заходів, які полягають також у примушенні перебувати в громадських місцях у вдягнутій захисній (медичній) масці, що є обмеженням права на вільне пересування територією України без одягнутої захисної (медичної) маски не відповідають і прямо суперечать ст. 64 Конституції України. Працівником поліції, при винесенні постанови, не було надано позивачу доказів його вини щодо накладення на нього адміністративного стягнення.

Так, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права та міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Вважає, що постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211, 20 травня 2020 року №392, 17 червня 2020 року №500, 22 липня 2020 року №641, 26 серпня 2020 року №760, 13 жовтня 2020 року №956, 11 листопада 2020 року №1100, 09 грудня 2020 року №1236, 17 лютого 2021 року №104, якими установлено карантин та проведення інших обов`язкових санітарних та протиепідемічних заходів, дію яких направлено на обмеження права на вільне пересування територією України без одягнутої захисної (медичної) маски є такими, що суперечать і не відповідають ст. 64 Конституції України, отже працівники поліції не мають права ними керуватись і посилатись на них, як на підставу для притягнення до адміністративної відповідальності за їх порушення.

Враховуючи викладене просив визнати дії працівника поліції Михайлюка Тараса Васильовича , який складав протокол, протиправними; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 30.11.2021 ГАБ №338193 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП

Ухвалою судді від 20.12.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 13.01.2022 відкрито провадження у справі.

03.02.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі обґрунтовуючи тим, що відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно; перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи, довідки про звернення за захистом в Україні. Законом України від 06.11.2020 №1000-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» було внесено зміни до Кодексу, доповнивши ст. 44-3 частиною 2 наступного змісту: Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Так, молодший лейтенант поліції Михайлюк Т.В. є працівником УПП в Івано-Франківській області ДПП, тобто посадовою особою органу Національної поліції України, а отже має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення. На відеофайлі із нагрудної боді-камери поліцейського вбачається відсутність маски на обличчі позивача в приміщенні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, що доводить факт адміністративного правопорушення свідомо вчиненого ОСОБА_1 , передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Відтак поліцейський, відповідно до п.2, 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», виявив дане правопорушення в діях/бездіяльності позивача та керуючись ст. 280, 283 КУпАП, прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити. Вказав, що крім того йому не було забезпечено участь захисника при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а поліцейським було пред`явлено жетон, а не посвідчення поліцейського, що на його думку, є порушенням чинного законодавства України.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов. Одночасно вказала, що ОСОБА_1 було забезпечено можливість скористатись правничою допомогою, однак останній своє право не реалізував. При цьому звернула увагу суду, що відповідно до положень КУпАП та практики ВС на поліцейського не покладено обов`язку забезпечувати особі участь адвоката. Зазначила, що поліцейським було пред`явлено посвідчення встановленого зразка, а відтак посилання ОСОБА_1 в цій частині теж є необґрунтованими.

Суд, вислухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.11.2021 було винесено постанову ГАБ №338193 по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Так, відповідно до постанови в 09 год 36 хв ОСОБА_1 перебував в громадському будинку (суді) за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 150, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Кабінетом Міністрів України 09.12.2020 прийнято постанову № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 1 якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у період з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно із п.п.1 п.2-2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Вимогами ч. 2 ст. 44-3 КУпАП передбачено, що перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП розгляд справ за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП проводять органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Окрім того, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні - технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису.

Вимогами статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 в приміщенні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, представником відповідача надано суду відеофайл із нагрудної боді-камери поліцейського від 30.11.2021.

Факт перебування ОСОБА_1 в приміщенні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот ним не заперечується, а фактично його доводи зводяться до незаконності карантину та введених у зв`язку з цим обмежень.

Викладені норми законодавства є чинними, не скасовані та підлягають застосуванню на всій території України, що спростовує доводи позивача про відсутність правових підстав для притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому необґрунтованим є посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020, як на підставу неправомірності встановлення Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів для населення, адже вказане рішення було ухвалено КСУ за результатом розгляду справи за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20 травня 2020 року № 392, положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294ІХ зі змінами, абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553ІХ. В цьому рішенні висновки Конституційного Суду стосуються лише щодо неконституційності окремих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» і не стосуються протиепідемічних заходів, впроваджених урядом з метою недопущення поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Щодо доводів позивача про прийняття постанови неуповноваженою особи, а також про порушення процедури розгляду справи, суд зазначає, що за приписами статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, за ч. 2 ст. 44-3 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Стосовно ж доводів позивача щодо того, що під час розгляду справи йому відмовлено у праві користування правовою допомогою, то суд зазначає, що під час складання постанови та розгляду справи позивачу було роз`яснено права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП. Вказані обставини, окрім протоколу та постанови також підтверджено долученим до матеріалів справи файлом відеозапису.

Крім того, суд звертає увагу на те, що працівник поліції, у разі якщо особа яка притягається до адміністративної відповідальності виявить бажання скористатись допомогою адвоката, зобов`язаний вчинити дії для реалізації такого права, однак, закон не вказує, які саме дії поліцейський повинен вчинити. ОСОБА_1 клопотання про перенесення дати розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з необхідністю залучення до справи захисника не заявляв. З відеофайлу вбачається, що працівник поліції не перешкоджав у реалізації ним права на захист.

Щодо посилань позивача про невідповідність посвідчення поліцейського затвердженому зразку суд зазначає, що в судовому засіданні представником відповідача надано суду копію службового посвідчення НОМЕР_1 , виданого 05.11.2021 молодшому лейтенанту поліції Михайлюку Тарасу Васильовичу , яке дійсне до 05.11.2025.

Судом встановлено, що вищевказане посвідчення відповідає наказу МВС України № 347 від 26.04.2017 року.

На запитання суду, ОСОБА_1 пояснив, що не пригадує чи саме це посвідчення було пред`явлене поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення і останнє викликає у нього сумнів, оскільки видане в той же місяць в який і була складена оскаржена постанова. Однак, дані твердження позивача суд вважає необґрунтованими, так як з переглянутого судом відеозапису з боді-камери встановлено як ОСОБА_1 озвучує дані, вказані у даному посвідченні, зокрема номер жетону поліцейського, а висловлені сумніви стосовно дати видачі такого посвідчення є безпідставними з огляду на відсутність будь-яких доказів на його видачу після дати, зазначеній у ньому.

Відносно не зазначення в оскарженій постанові по справі про адміністративні правопорушення положень конкретного закону, який порушив позивач, суд зазначає слідуюче.

Так, відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити в тому числі зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Як вбачається з оскарженої постанови остання містить вказівку на положення ч.2 ст.44-3 КУпАП, як на норму, яку порушено ОСОБА_1 .

В той же час з опису обставин, установлених під час розгляду справи, вбачається, що заборона перебування в громадському будинку під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту передбачена і Постановою КМУ №1236 від 09.12.2020.

Згідно зі статтею 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Таким чином, як положеннями КУпАП так і нормами Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 передбачено заборону та відповідальність за перебування в громадському будинку під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Стосовно посилань позивача про накладення на нього штрафу в максимальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, то суд зазначає, наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Відтак, визначення покарання є дискрецією посадової особи, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення. Відтак, поліцейський врахувавши обставини справи, в межах повноважень, призначив покарання в межах санкції, що передбачена ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, поліцейський роти №2, взводу №1 батальйону управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції молодший лейтенант поліції Михайлюк Т.В. діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством.

При цьому, викладаючи мотиви прийнятого рішення, суд в тому числі приймає до уваги рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України», відповідно до якого згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже, відповідачем доведено перебування ОСОБА_1 в громадському будинку під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, а тому у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що дає підстави для висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 6, 77, 139, 242-246, 286 КАС України, ст. 7, 44-3, 222, 247, 251, 258, 283 КУпАП, Законом України «Про національну поліцію», -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови ГАБ №338193 від 30.11.2021 по справі адміністративного правопорушення відмовити.

Згідно з ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ;

відповідач: Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, вул. Юності, 23, м. Івано-Франківськ, 76492, код ЄДРПОУ невідомий.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Дзвенислава ГРИНЬКІВ