Справа № 380/16022/21
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Середа О-В.І.,

за участю:

представника відповідача Іванейко Я.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; ), в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати видану 27 липня 2021 року Головним управлінням ДПС у Львівській області вимогу № Ф-8288-55 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 6909,84 грн., внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Головним управління ДПС у Львівській області винесено вимогу №Ф-8288-55 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 6 909,84 грн. внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В подальшому, 30 серпня 2021 року Державною податковою службою України винесено рішення про залишення без змін вимоги №Ф-8288-55. Вважає, що зазначена вимога є необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки 15.11.2019 позивач звернувся до ГУ ДФС у Львівській області із скаргою на рішення Личаківського управління ГУ ДФС у Львівській області № про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені в сумі 11 286,26 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вказує, що зазначену скаргу задоволено, а органи ДПС засвідчили факт відсутності заборгованості позивача із сплати єдиного внеску повідомленнями №12321/10/55.05-21 від 22.11.2019 та №8021/10/55.05-21 від 28.10.2019.

Ухвалою судді від 08.10.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Також вказує, що із розрахунку заборгованості позивача із ІС «Податковий блок», видно, що така складається із несплаченого залишку за другий квартал 2020 року у розмірі 431,72 грн., третій квартал 2020 року - 3178,12 грн., четвертий квартал 2020 року - 3300,00 грн. Отже, такі нарахування здійснені контролюючим органом позивачу як фізичній особі-підприємцю у зв`язку із наявністю недоїмки станом на 31.06.2021 у розмірі 6909,84 грн. за період 2020 року. Відтак, не заслуговують на увагу доводи позивача про відсутність заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2019 році, про що контролюючим органом листами від 22.11.2019 та 28.10.2019 повідомлено позивача. Щодо доводів позивача про неотримання рішення за результатами оскарження спірної вимоги в адміністративному порядку, а відтак, про задоволення його скарги, відповідач зазначає, що позивач отримав рішення ДПС України 03.09.2021. Відповідач вважає, що при виставленні вимоги про сплату боргу контролюючий орган діяв у відповідності до чинного законодавства України, з огляду на що просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою судді від 26.11.2021 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.02.2022 відповідач подав додаткові пояснення, в яких підтримав позицію, викладену у відзиві, та додатково зазначив, що позивач скаргу на рішення Личаківського управління ГУ ДФС у Львівській області № про застосування до ФОП штрафних санкцій та нарахування пені в сумі 11 286,26 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування скерував в ГУ ДФС у Львівській області, тобто до органу, який виносив спірне рішення. ГУ ДФС у Львівській області, розглянувши таку скаргу, надано відповідь від 04.12.2019 № 14678/10/55.05-21, якою таку скаргу залишено без розгляду, оскільки ГУ ДФС у Львівській області не уповноважене розглядати такі скарги, а вищестоящий контролюючий орган, до якого потрібно було звертатися - ДФС України. У зв`язку з цим, не заслуговують на увагу доводи позивача про задоволення його скарги від 15.11.2019 та скасування рішення.

11.04.2022 відповідач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що сума заборгованості позивача у розмірі 11 286,26 грн. обліковувалася в інтегровані картці платника податку та була погашена позивачем в порядку черговості. Несплаченою ж залишилася сума заборгованості по єдиному внеску станом на 30.06.2021 у розмірі 6909,84 грн., що і стало підставою для винесення спірної вимоги про сплату боргу.

В судове засідання позивач не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, 18.03.2022 подав на адресу суду клопотання, в якому просив долучити до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату ЄСВ та подальший розгляд справи здійснювати у відсутності позивача, рішення винести на підставі наявних доказів.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області з 11.09.1999.

Згідно з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8288-55 від 27.07.2021 за позивачем рахується борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який становить 6909,84 грн.

Як слідує з розрахунку заборгованості із ІС «Податковий блок», така складається із несплаченого залишку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за другий квартал 2020 року у розмірі 431,72 грн., третій квартал 2020 року - 3178,12 грн., четвертий квартал 2020 року - 3300,00 грн.

06.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до ДПС України зі скаргою щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2021 №Ф-8288-55 Головного управління ДПС у Львівській області.

Рішенням ДПС України від 30.08.2021 позивачу відмовлено у задоволенні вищевказаної скарги, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2021 №Ф-8288-55 залишено без змін.

Вважаючи протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2021 №Ф-8288-55 зі сплати єдиного внеску в сумі 6909,84 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є:

- роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань)

- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1); подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 4).

Відповідно до приписів ч. 11, 12 ст. 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника; у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з абзацом 4 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Як зазначено у частині 16 статті 25 Закону №2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною податковою службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449.

Приписами ст.25 Закону та п.3 Розділу VI Інструкції визначено, що орган доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Відповідно до п.4 Розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи)

При цьому, суд зауважує, що облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійної підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.

Таким чином, необхідно зазначити, що законом передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску.

Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом.

Разом з тим, за даними інтегрованої картки платника податків судом встановлено, що за 2019 рік у позивача відсутня заборгованість по сплаті єдиного внеску. Станом на 01.01.2020 у позивача обліковувалася переплата у розмірі 2065,9 грн.

16.01.2020 в інтегрованій картці відображено заборгованість по винесеному рішенню ГУ ДПС у Львівській області № від 15.08.2019 на суму 11 286,26 грн. (741,07 грн. штрафу + 1893,09 грн. штрафу + 8652,1 грн. пені).

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що на зазначене рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску 15.11.2019 ним була подана скарга до ГУ ДФС у Львівській області, оскільки рішення за результатами розгляду даної скарги йому не надіслано, вважає, що така задоволена повністю, а тому таке рішення скасоване.

З даного приводу суд зазначає, що рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій оскаржується відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI та Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124.

Так, відповідно до абзацу 2 ч. 14 ст. 25 Закону №2464-VI, в редакції, чинній на момент оскарження позивачем вказаного рішення, суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

Суд зауважує, що рішення № від 15.08.2019 прийняте Личаківським управлінням ГУ ДФС у Львівській області.

Відтак, таке рішення могло бути оскаржене до податкового органу вищого рівня ДФС України.

У разі оскарження позивачем скарги до ДФС України та неотримання вмотивованого рішення за результатами розгляду такої скарги, така скарга вважається повністю задоволеною на користь скаржника з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку (п. 7 розділу V Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, в редакції, чинній на момент оскарження позивачем рішення № від 15.08.2019).

Однак, у даному випадку, позивач таку скаргу скерував в ГУ ДПС у Львівській області, тобто до органу, який виносив оскаржуване ним рішення.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в ГУ ДПС у Львівській області не виникало обов`язку прийняте відповідне рішення за результатами розгляду скарги від 15.11.2019.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що ГУ ДПС у Львівській області, розглянувши таку скаргу, надано відповідь позивачу від 04.12.2019 № 14678/10/55.05-21, якою таку скаргу залишено без розгляду, оскільки ГУ ДПС у Львівській області не уповноважене розглядати такі скарги, а контролюючим органом вищого рівня є ДПС України.

У зв`язку з цим, не заслуговують на увагу доводи позивача про задоволення його скарги та скасування рішення № від 15.08.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 11 286,26 грн.

Відтак, на переконання суду, відповідачем 16.01.2020 правомірно відображено в інтегрованій картці заборгованість позивача по винесеному рішенню ГУ ДПС у Львівській області № від 15.08.2019 на суму 11 286,26 грн. (741,07 грн. штрафу + 1893,09 грн. штрафу + 8652,1 грн. пені).

Разом з тим, за даними інтегрованої картки платника податків судом встановлено, що внаслідок проведення в інтегрованій картці вищевказаної суми, 16.01.2020 відобразилася недоїмка у розмірі 9220,36 грн. (з врахуванням вищевказаної переплати у розмірі 2065,9 грн.: 11 286,26 грн. - 2065.9 грн.).

20.01.2020 контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за четвертий квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.

21.01.2020 позивачем сплачено 1100,00 грн. Відтак, загальна сума заборгованості становила 10 874,54 грн.

21.04.2020 контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за перший квартал 2020 року у розмірі 2078,12 грн.

23.04.2020 позивачем сплачено 2760,00 грн. Відтак, загальна сума заборгованості становила 10 192,66 грн.

20.07.2020 контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за другий квартал 2020 у розмірі 1039,06 грн.

23.07.2020 позивачем сплачено 360,00 грн., а 15.10.2020 сплачено 3 180,00 грн., внаслідок чого загальна сума заборгованості становила 7 691,92 грн.

19.10.2020 контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за третій квартал 2020 року у розмірі 3 178,12 грн.

Отже, станом на кінець 2020 року у позивача обліковувалася заборгованість у розмірі 10 869,84 грн.

19.01.2021 контролюючим органом відповідно до Закону №2464-VI нараховано щоквартальний внесок за четвертий квартал 2020 року у розмірі 3 300,00 грн.

01.02.2021 року позивачем сплачено 3300,00 грн., внаслідок чого загальна сума заборгованості становила 10 869,84 грн.

02.04.2021 року позивачем сплачено 3960,00 грн., внаслідок чого загальна сума заборгованості становила 6 909,84 грн.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону №2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

З системного аналізу встановлених обставин справи та вищевказаних правових норм, суд дійшов висновку, що, сума заборгованості позивача у розмірі 11 286,26 грн., яка нарахована за рішенням відповідача № від 15.08.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, обліковувалася в інтегровані картці платника податку та була погашена позивачем в порядку черговості. Несплаченою ж залишилася сума заборгованості по єдиному внеску станом на 30.06.2021 року у розмірі 6909,84 грн.

Водночас, як зазначалося вище, з розрахунку заборгованості із ІС «Податковий блок» слідує, що така заборгованість складається із несплаченого залишку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за другий квартал 2020 року у розмірі 431,72 грн., третій квартал 2020 року - 3178,12 грн., четвертий квартал 2020 року - 3300,00 грн.

З огляду на зазначене, суд також відхиляє доводи позивача про відсутність у нього заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2019 році, згідно з листами відповідача від 22.11.2019 та від 28.10.2019, оскільки спірні нарахування здійснені контролюючим органом у зв`язку з наявністю недоїмки станом на 31.06.2021 у розмірі 6909,84 грн., за період 2020 року.

Таким чином, враховуючи вище встановлені та з`ясовані судом обставини, суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність нарахування та формування спірної вимоги про сплати боргу (недоїмки) № Ф-8288-55 від 27.07.2021 на суму 6909,84 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 18.04.2022.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна