Справа № 446/350/22
Суддя: Костюк У. І.
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 446/350/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2022року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:

головуючого - судді Костюк У. І.

за участю секретаря судового засідання Коваль В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної Львівської області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому він просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 922450 від 20.02.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 20.02.2022 інспектором УПП у Рівненській області лейтенантом поліції було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №922450. В постанові зазначено, що позивач керуючи T3 TOYOTA CAMRY НОМЕР_3 20.02.2022 о 13:49 год. на а/д М06 Київ-Чоп 424 км. керував транспортним засобом зі швидкістю 89 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху - на 39 км/год. Швидкість вимірювалась ...TRUСАМ..., а також водій керував т/з перебуваючи особою, яка позбавлена права керування т/з на підставі постави Львівського апеляційного суду від 08.04.2021 № 465/5784/20, чим порушив п. 12. 4 ПДР України та ст. 15 ЗУ «Про Державний рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП. Оскаржуваною постановою постановлено застосувати до позивача адміністративне стягнення штраф у розмірі 20400 грн. Позивач вважає оскаржувану постанову серії БАА №922450 від 20.02.2022 незаконною та протиправною, просить її скасувати з наступних підстав, так при розгляді адміністративної справи не складено протокол, що в даному випадку грубо порушує права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі передбачені ст.268 КУпАП.Відповідач в оскаржуваній постанові не покликається на жодні докази, оскільки таких не існує, а крім того, відсутнє посилання на такі докази та на технічний засіб за допомогою якого здійснено відеозапис стверджуваного відповідачем правопорушення в оскаржуваній постанові (ч. 1 ст. 122 КУпАП). Відповідно ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу. Крім цього, посилається, що відповідач грубо порушуючи приписи КУпАП, зокрема ст.321 КУпАП, незаконно вилучив в позивача посвідчення водія, котре було йому офіційно видане Територіальним сервісним центром МВС №4643, після цього безпідставно притягнувши позивача до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, порушивши при цьому принцип визначений ст.61 Конституцією України, який передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.Враховуючи вище наведене, позивач вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим, тому постанову серії БАА №922450 від 20.02.2022 року, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності слід визнати незаконною та скасувати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2022 для розгляду даної справи визначено суддю Костюк У.І.

Ухвалою суду від 03.03.2022 відкрито провадження у справі, та призначено судове засідання.

28.03.2022 представником позивача були надані додаткові пояснення до позовної заяви.

Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі та позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у визначений судом строк відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (рекомендоване). Причин неявки суду не повідомлено.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Судом на підставі ч.4 ст. 229 КАС України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Згідно з текстом постанови серії БАА № 922450 від 20.02.2022, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як водія, транспортного засобу TOYOTA CAMRY реєстраційний номер НОМЕР_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч.4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з тим, що 20.02.2022 о 13 год. 49 хв. на а/д М06 Київ-Чоп 424 км водій керував ТЗ керував, рухаючись зі швидкістю 89 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу в межах н.с. Крупець позначки д. з. 5.49,5.50 на 39 км/год. Швидкість вимірювалась вимірювальним приладом TRUСАМF 20/20ТС001158, а також водій керував т/з перебуваючи особою, яка позбавлена права керування т/з на підставі постави Львівського апеляційного суду від 08.04.2021 № 465/5784/20, чим порушив п. 12.4 ПДР України та ст. 15 ЗУ «Про Державний рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 126, КУпАП (а.с.10).

Згідно акту вилучення посвідчення водія, 20.02.2022 у громадянина ОСОБА_1 ,11.07.1981 у зв`язку з виконанням постанови Львівського апеляційного суду від 08.04.2021 № 465/5784/20 було вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 (а.с. 11).

Згідно Постанови Франківського районного суду Львівської області від 01.12.2020 по справі № 465/5784/20 ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шістсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 в дохід держави із позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік (а.с. 13).

Львівським апеляційним судом постанова Франківського районного суду Львівської області від 01.12.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП була залишена без змін (а.с. 32).

Позивачем ОСОБА_1 16.09.2021 був сплачений штраф, що підтверджується копіями квитанцій № 307Т003NL6 та № 307Т003NL5.

Вважаючи рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що порушує його права, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч.4 ст. 126 КУпАП, суд виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено , що до адміністративної відповідальності може бути притягнута особа, яка допустила перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до вимог частини 4 статті 126 КУпАП, адміністративна відповідальність водія транспортного засобу настає за обставин, коли керування транспортним засобом здійснюється особою, позбавленою права керування транспортними засобами

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач категорично заперечує факт порушення вимог ПДР України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зокрема, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП може бути притягнута особа, яка допустила перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

В залежності від місця керування транспортним засобом залежить який швидкісний режим встановлений на даній автомобільній дорозі, за перевищення якого на 20 двадцять кілометрів на годину настає адміністративна відповідальність.

Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, які обмеження швидкості руху транспортних засобів діяли на відповідній ділянці автодороги де здійснювався контроль за додержанням безпеки дорожнього руху, що унеможливлює встановлення судом факту перевищення дозволеної швидкості руху транспортного засобу. Факт реалізації повноважень відповідача в зоні дії знаку 5.49 -5.50 позивачем оспорено, а відповідачем не доведено.

Також відповідачем не представлено суду достатніх та належних доказів на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, необхідного для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП.

Так, судом, було встановлено, що постановою Франківського районного суду Львівської області від 01.12.2020, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду по справі № 465/5784/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Позивачем виконано адміністративне стягнення, та після спливу строку він звернувся до ГСЦ МВС у Львівській області, та пройшовши відповідні процедури згідно «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1993 № 340 та на момент складання оскаржуваної постанови отримав вилучене посвідчення водія НОМЕР_2 . Відтак у діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки на момент винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності він не вважався особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Суд звертає увагу, що лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності без жодних доказів, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, не може бути єдиним беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Позивач просить суд захистити його право шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в справі, що узгоджується з положеннями п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Відтак, за встановлених обставин справи, суд дійшов висновку що оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності потрібно скасувати, а провадження в справі закрити, оскільки відповідачем не надано доказів про наявність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.4 ст. 126 КУпАП та не подано будь-яких належних та допустимих доказів правомірності його рішення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

За змістом статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати у цій справі складаються з судового збору, який сплачений позивачем за подання позовної заяви до суду в розмірі 496,20 грн та витрат на правову допомогу. .

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, з урахуванням того, що позов ОСОБА_1 задоволено, тому судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 496,20 грн підлягають до стягнення з відповідача, який виступав у справі як суб`єкт владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 8000 гривень представником позивача долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 21.02.2022, який був укладений між адвокатом Репецьким В.В. та ОСОБА_1. За цим договором адвокат зобов`язався, а клієнт доручив та надав адвокату повноваження у справі за позовом ОСОБА_1 до УПП у Рівненській області Департаменту патрульної Львівської області про скасування постанови БАА № 922450 від 20.02.2022 та справах пов`язаних з нею для надання правової допомоги. Відповідно до п. 4.3 Договору, розмір гонорару Адвокату становить 8000 (вісім тисяч) грн, котрий підлягає оплаті Клієнтом в разі досягнення позитивного результату представництва у справі - задоволення судом позивних вимог Клієнта у вказаній справі. Таким чином, розмір гонорару адвоката встановлений договором у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного ч. 4 ст.134 КАС України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19. Крім цього, суд звертає увагу, що законодавство передбачає можливість відшкодування витрат, як тих, які сторона уже понесла, так і тих, які вона ще має понести у зв`язку з розглядом справи, тому в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено

Чинним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірність їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Враховуючи задоволення позову, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 8000 грн витрат на правничу допомогу.

При цьому, варто зауважити, що відповідач не заявив клопотання про необґрунтованість та не співмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, жодних обґрунтувань щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу не висловлювали та клопотання у порядку ст. 134 КАС України щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з доказами необґрунтованості понесених позивачем витрат не надавали, тому суд не застосовує наслідків, передбачених положенням ч. 6 ст. 134 КАС України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 286, 293, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної Львівської області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 922450 від 20.02.2022 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч.4 ст.126 КУпАП України у виді штрафу в розмірі 20 400,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122, ч.4 ст.126 КУпАП України - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної Львівської області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Стягнути з Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної Львівської області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн (вісім тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текс рішення виготовлено 15.04.2022

Суддя У.І. Костюк