Справа № 300/2107/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/2107/21 пров. № А/857/16840/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л. П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року, прийняте суддею Григорук О.Б. у місті Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним, скасування рішення про відмову в призначенні пенсії №628 від 29.03.2021; зобов`язання зарахувати йому до страхового стажу, в тому числі до пільгового стажу, періодів роботи: з 04.07.2004 по 09.09.2004, з 10.09.2004 по 10.01.2005, з 15.02.2005 по 25.01.2006, з 22.03.2006 по 10.12.2006, з 08.02.2007 по 10.11.2007, з 08.03.2008 по 25.02.2009, з 01.05.2009 по 27.01.2010, з 03.03.2010 по 27.12.2010, з 22.01.2011 по 25.12.2011, з 12.03.2012 по 24.01.2013, з 22.03.2013 по 27.11.2013, з 24.12.2013 по 21.09.2014, з 16.10.2014 по 10.08.2015, з 30.09.2015 по 31.03.2016, з 01.04.2016 по 01.09.2016, з 14.10.2016 по 30.05.2017, з 31.05.2017 по 30.06.2017, з 28.06.2018 по 24.03.2021 - водієм лінійного автобуса на регулярних пасажирських маршрутах у державному унітарному підприємстві міста Москви "Мосгортранс" філіал західний; призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах з 24.03.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність, а в своїх аргументах відповідач покликається на несплату підприємством страхових внесків.

Під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

Те, що за іноземних осіб, які працювали на території російської федерації, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи.

Також, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцем.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій на пільгових умовах регламентувались пунктом "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно частиною 1 якої, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

З 01.10.2017 правила призначення пенсій на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №2148-VIII від 03.10.2017.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020.

На момент звернення позивача до Пенсійного фонду за призначенням пенсії, право на пенсію за віком на пільгових умовах врегульоване статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до 01.04.2015, відповідно до пункту "з" частини 1 якої, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв): чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Водночас згідно оскаржуваного рішення, відповідач підтвердив наявність у позивача страхового стажу 20 років 1 місяць, при цьому, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивачу до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду його роботи водієм лінійного автобуса на регулярних пасажирських маршрутах у державному унітарному підприємстві міста Москви "Мосгортранс" філіал західний: з 04.07.2004 по 09.09.2004, з 10.09.2004 по 10.01.2005, з 15.02.2005 по 25.01.2006, з 22.03.2006 по 10.12.2006, з 08.02.2007 по 10.11.2007, з 08.03.2008 по 25.02.2009, з 01.05.2009 по 27.01.2010, з 03.03.2010 по 27.12.2010, з 22.01.2011 по 25.12.2011, з 12.03.2012 по 24.01.2013, з 22.02.2013 по 27.11.2013, з 24.12.2013 по 21.09.2014, з 16.10.2014 по 10.08.2015, з 30.09.2015 по 31.03.2016, з 01.04.2016 по 01.09.2016, з 14.10.2016 по 30.05.2017, з 31.05.2017 по 30.06.2017, з 28.06.2018 по 24.03.2021.

Отже, з врахуванням спірних періодів позивач має право на призначення з 24.03.2021 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що зарахування до страхового стажу з 01 січня 2004 періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності незалежних Держав здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність.

Сплата страхових внесків є основною ознакою страхового стажу.

Суд належним чином не дослідив зміст довідки про заробітну плату позивача від 22.02.2021 №45. У даній довідці чітко вказано, що за 2011 та 2012 відрахування в Пенсійний фонд не проводились. Отже, позивачем не підтверджена сплата страхових внесків за даний період роботи на території російської федерації.

Крім того, суд не дослідив, що подані позивачем довідки від 20.02.2021 №44, 45, 46 містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача за період роботи з липня 2004 по січень 2021, при цьому відсутні відомості про суми відрахувань до Пенсійного фонду російської федерації, зазначається лише, що такі відрахування проводились.

Головним управлінням вживались заходи щодо перевірки достовірності зазначеної в поданих позивачем довідках інформації, а також самих довідок.

На направлені запити отримано лист від 26.05.2021 №209-15/4-7821, з якого вбачається, що відрахування страхових внесків до Пенсійного фонду рф на ОСОБА_1 за 2004-2011 не проводились.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність достовірних відомостей щодо роботи позивача з 2004 по 2011 водієм лінійного автобуса на регулярних пасажирських маршрутах у державному унітарному підприємстві міста Москви "Мосгортранс" філіал західний російської федерації, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.03.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

За результатами розгляду вказаної заяви, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 29.03.2021 прийняло рішення №628, яким відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підставами прийняття даного рішення №628 від 29.03.2021 зазначено, що не зараховано в страховий стаж, як пільговий, згідно довідки №1605 від 03.03.2021 періоди роботи в російській федерації: з 04.07.2004 по 09.09.2004, з 10.09.2004 по 10.01.2005, з 15.02.2005 по 25.01.2006, з 22.03.2006 по 10.12.2006, з 08.02.2007 по 10.11.2007, з 08.03.2008 по 25.02.2009, з 01.05.2009 по 27.01.2010, з 03.03.2010 по 27.12.2010, з 22.01.2011 по 25.12.2011, з 12.03.2012 по 24.01.2013, з 22.02.2013 по 27.11.2013, з 24.12.2013 по 21.09.2014, з 16.10.2014 по 10.08.2015, з 30.09.2015 по 31.03.2016, з 01.04.2016 по 01.09.2016, з 14.10.2016 по 30.05.2017, з 31.05.2017 по 30.06.2017, з 28.06.2018 по 24.03.2021, - в ГУП "Мосгортранс", оскільки зарахування до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами згідно угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992. Довідка про підтвердження сплати страхових внесків в російській федерації до Пенсійного фонду не надана. Зазначено, що відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, в тому числі на зазначеній роботі - не менше 12 років 6 місяців. Оскільки документально підтверджений страховий стаж становить 20 років 1 місяць, при необхідних 30 роках, то законних підстав для призначення пільгової пенсії як водію міською пасажирського транспорту немає.

Вважаючи протиправною відмову відповідача в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Пунктом "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015, який набув чинності з 01.04.2015, визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої цієї статті, зокрема: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно частиною 1 якої, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Також, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті, зокрема: з 1 квітня 2020 по 31 березня 2021 - не менше 28 років у чоловіків.

Таким чином, у силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №2148-VIII від 03.10.2017.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 №213-VIII".

Пунктом 1 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 №213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно пункту 3 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: з) водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців".

Отже, як зазначив суд першої інстанції, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту, а саме: пункт "з" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 та пункт 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №2148-VIII від 03.10.2017.

Відносно позивача правила зазначених вище законів містять розбіжність у величині показника стажу роботи, який складає 25 років за статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.02.2015 №213-VIII та 28 років за пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Водночас Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" на предмет конституційності не перевірявся.

Згідно із частиною першою статті 92 Закону України від 13 липня 2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон № 2136-VIII) юридичну позицію Конституційний Суд викладає у мотивувальній та/або резолютивній частині рішення, висновку.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

Отже, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню.

З огляду на вищенаведене, до категорії осіб, на яких поширюється дія рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день водіями міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв), мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Таким чином, на момент звернення позивача до Пенсійного фонду за призначенням пенсії, право на пенсію за віком на пільгових умовах врегульоване статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до 01.04.2015, відповідно до пункту "з" частини 1 якої, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв): чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент подання заяви про призначення пенсії (24.03.2021), позивач досяг віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах (55 років), цей факт відповідачем не оспорюється, як і достатність пільгового стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах.

Щодо покликання пенсійного органу на недостатність страхового стажу роботи для призначення пенсії ОСОБА_1 , то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно частин першої та другої ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Згідно пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі Угода) закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, зокрема, на території російської федерації.

Як зазначалось вище, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії мотивована недостатністю в позивача страхового стажу, оскільки зарахування до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами згідно угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992. Довідка про підтвердження сплати страхових внесків в російській федерації до Пенсійного фонду не надана.

Як встановлено судом, згідно пунктів 6-39 записів трудової книжки НОМЕР_1 та вкладишів в трудову книжку НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (а.с.15-36), довідки державного унітарного підприємства міста Москви "Мосгортранс" філіал західний №1605 від 03.03.2021, довідки про заробіток №44 від 20.02.2021 за періоди з 2004 по 2010 роки; №45 від 20.02.2021 за періоди з 2011 по березень 2016, №46 від 20.02.2021 за періоди з квітня 2016 по січень 2021, з урахуванням історичної довідки №б/н від 03.03.2021 (а.с.37-41), у вищевказані спірні періоди: з 04.07.2004 по 09.09.2004, з 10.09.2004 по 10.01.2005, з 15.02.2005 по 25.01.2006, з 22.03.2006 по 10.12.2006, з 08.02.2007 по 10.11.2007, з 08.03.2008 по 25.02.2009, з 01.05.2009 по 27.01.2010, з 03.03.2010 по 27.12.2010, з 22.01.2011 по 25.12.2011, з 12.03.2012 по 24.01.2013, з 22.03.2013 по 27.11.2013, з 24.12.2013 по 21.09.2014, з 16.10.2014 по 10.08.2015, з 30.09.2015 по 31.03.2016, з 01.04.2016 по 01.09.2016, з 14.10.2016 по 30.05.2017, з 31.05.2017 по 30.06.2017, з 28.06.2018 по 24.03.2021, позивач працював водієм лінійного автобуса на регулярних пасажирських маршрутах у державному унітарному підприємстві міста Москви "Мосгортранс" філіал західний, та здійснювалися відрахування в Пенсійний фонд російської федерації за визначеними тарифами.

Так, як підтверджується довідками про заробіток ОСОБА_1 , виданих державним унітарним підприємством міста Москви "Мосгортранс" №44 від 20.02.2021 за періоди з 2004 по 2010 роки, №45 від 20.02.2021 за періоди з 2011 по березень 2016, №46 від 20.02.2021 за періоди з квітня 2016 по січень 2021, зі всіх включених в довідки сум проведені нарахування по встановленим тарифам, крім 2011 та 2012.

Разом з тим, як зазначив суд першої інстанції, те, що за іноземних осіб, які працювали на території російської федерації, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи.

При цьому суд зазначає, що записи спірних періодів роботи позивача оформлені у трудовій книжці у відповідності до вимог чинного на момент внесення записів законодавства, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять. Відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу позивача.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, відмова у зарахуванні стажу з єдиної підстави такої, як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2019 у справі № 688/947/17, від 09.09.2019 у справі № 242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі № 235/7373/16.

Крім того, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

З огляду на викладене, позивачем на підтвердження наявності у нього пільгового стажу було надано всі достатні для такого призначення документи, а тому ним доведено його право на отримання пільгової пенсії за віком.

З огляду на викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу, в тому числі до пільгового, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періодів роботи позивача з 04.07.2004 по 09.09.2004, з 10.09.2004 по 10.01.2005, з 15.02.2005 по 25.01.2006, з 22.03.2006 по 10.12.2006, з 08.02.2007 по 10.11.2007, з 08.03.2008 по 25.02.2009, з 01.05.2009 по 27.01.2010, з 03.03.2010 по 27.12.2010, з 22.01.2011 по 25.12.2011, з 12.03.2012 по 24.01.2013, з 22.02.2013 по 27.11.2013, з 24.12.2013 по 21.09.2014, з 16.10.2014 по 10.08.2015, з 30.09.2015 по 31.03.2016, з 01.04.2016 по 01.09.2016, з 14.10.2016 по 30.05.2017, з 31.05.2017 по 30.06.2017, з 28.06.2018 по 24.03.2021, - на посаді водій лінійного автобуса на регулярних пасажирських маршрутах у державному унітарному підприємстві міста Москви "Мосгортранс" філіал західний, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі № 300/2107/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич