Справа № 260/7628/21
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2022 року м. Ужгород№ 260/7628/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханової З.Б. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , 27 прикордонний загін імені героїв Карпатської Січі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.
Позиції сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу. Позивач подав до 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Відповідач) рапорт, у якому повідомив про своє небажання продовжувати військову службу та просив звільнити його за власним бажанням. Проте, позивачу було відмовлено в задоволенні рапорту та звільненні за власним бажанням, оскільки на сьогоднішній день в Державі діє особливий період відповідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014; військовослужбовці, які проходять військову службу звільняються з військової служби на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а не на підставі «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України»; (3) дія ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачає звільнення військовослужбовців, які проходять кадрову військову службу. Позивач, вважає, що відмова Начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України у задоволенні рапорту є необґрунтованою та наявні всі законні підстави для його звільнення з лав Державної прикордонної служби.
22 грудня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого викладені у позові вимоги не визнає і вважає, що вони не ґрунтуються на законі, є безпідставними виходячи з наступного. Звільнення військовослужбовця з військової служби навіть у мирний час у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командування передбачає подання рапорту військовослужбовця з викладенням фактів умов невиконання командуванням умов контракту, копії документів, що свідчать про невиконання командуванням умов контракту, та звіту спеціальної комісії, яка за доповіддю командира військової частини чи за зверненням військовослужбовця була утворена рішенням посадової особи, яка має право приймати рішення щодо звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням.
Між Державною прикордонною службою та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на три роки, а не до закінчення особливого періоду чи оголошення рішення про демобілізацію, тому вказану підставу теж неможливо застосовувати. Щодо сімейних обставин або інших поважних причин, то позивачем до рапорту не було надано жодних доказів про наявність підстав зазначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ , які б дали можливість достроково його звільнити.
28 грудня 2021 року, позивачем було подано відповідь на відзив, в якій підтримано позицію викладену в позовній заяві.
2. Обставини , встановлені судом.
Судом встановлено, що 30 червня 2020 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу з Начальником 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України .
Відповідно до пункту 3 контракту, контракт укладено терміном на 3 роки , а саме з 30.06.2020 року по 29.06.2023 року .
Відповідно до пункту 6 Контракту, при вирішенні питань, які безпосередньо не обумовлені цим контрактом, сторони керуються вимогами законодавства, що регулює порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.
28 жовтня 2021 року позивач звернувся до 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України з рапортом , у якому повідомив про своє небажання продовжувати військову службу та просив звільнити його за власним бажанням на підставі ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" .
Листом начальника 27 прикордонного загону від 11.11.2021 року №12/10403 вищевказаний рапорт був залишений без реалізації, оскільки у державі діє особливий період відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Разом з тим було повідомлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу звільняються з військової служби на підставі п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а не на підставі «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України». Дія ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачає звільнення військовослужбовців, які проходять кадрову військову службу, яким позивач не являється.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-ХІІ) установлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Згідно з абзацами четвертим - шостим статті 1 Закону № 3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону №3543-ХІІ законодавець пов`язує настання особливого періоду.
Указом Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» прийнято рішення про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. При цьому рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося. Питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.
Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Ураховуючи вищевикладене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.
Згідно статтею 2 частиною 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження військової служби в Державній прикордонній службі України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009 (далі-Положення) та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року N 2232-XII .
Відповідно до положень статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 3 Положення №1115/2009 у добровільному порядку в Держприкордонслужбі громадяни проходять:
- військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки;
- військову службу за контрактом осіб рядового складу;
- військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
Згідно пункту 17 Положення №1115/2009 з громадянином, який вступає на військову службу, укладається контракт - письмова угода, укладена відповідно до вимог, визначених Положенням № 1115/2009, між громадянином і державою, від імені якої виступає уповноважений орган Держприкордонслужби, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
З громадянином, який вступає на військову службу, можуть бути укладені такі види контрактів:
- контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу;
- контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу;
- контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу;
- контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами вищого військового навчального закладу Державної прикордонної служби України;
Контракт ОСОБА_1 є контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
1) у мирний час:
а) у зв`язку із закінченням строку контракту;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;
в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;
ґ) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;
д) через службову невідповідність;
е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;
є) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку;
ж) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);
з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
и) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;
і) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі;
ї) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади;
й) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади";
к) у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;
л) у зв`язку з припиненням громадянства України;
м) як такі, що не пройшли встановлений випробувальний строк, визначений частиною першою статті 21-2 цього Закону;
н) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням про визнання активів військовослужбовця чи активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;
2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):
а) у зв`язку із закінченням строку контракту;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;
в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;
ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;
- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
- утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
- утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю, яка має будь-які види порушень функцій організму Ш-IV ступеня їх вираження та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії ІІ-Ш ступеня їх вираження відповідно до критеріїв встановлення інвалідності дітям, затверджених Кабінетом Міністрів України, або дитини з інвалідністю, яка має функціональні порушення в організмі та обмеження життєдіяльності, які відповідають критеріям для встановлення І чи II групи інвалідності для повнолітньої особи згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
- утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років;
д) через службову невідповідність;
е) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;
є) у зв`язку з позбавленням військового звання у дисциплінарному порядку;
ж) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;
з) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування;
и) у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду у разі прямого підпорядкування близькій особі;
і) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої
частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади";
ї) як такі, що не пройшли встановлений випробувальний строк, визначений частиною першою статті 21-2 Закону;
й) які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
З аналізу вищезазначеного суд доходить висновку, що за власним бажанням військовослужбовця контракт розривається у таких випадках:
1.у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (тільки у мирний час) ;
2. у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону (тільки у мирний час);
3. які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової 1. служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
4. через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;
- виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
- утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини віком до 23 років, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;
- утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю, яка має будь- які види порушень функцій організму Ш-IV ступеня їх вираження та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії ІІ-Ш ступеня їх вираження відповідно до критеріїв встановлення інвалідності дітям, затверджених Кабінетом Міністрів України, або дитини з інвалідністю, яка має функціональні порушення в організмі та обмеження життєдіяльності, які відповідають критеріям для встановлення І чи II групи інвалідності для повнолітньої особи згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
- необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
- утримання військовослужбовцем дитини з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років;
Оскільки під час дії особливого періоду взагалі не передбачено звільнення з військової служби військовослужбовців за контрактом у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту з боку командування, то дана підстава не може враховуватись.
Крім того, звільнення військовослужбовця з військової служби навіть у мирний час у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командування передбачає подання рапорту військовослужбовця з викладенням фактів умов невиконання командуванням умов контракту, копії документів, що свідчать про невиконання командуванням умов контракту, та звіту спеціальної комісії, яка за доповіддю командира військової частини чи за зверненням військовослужбовця була утворена рішенням посадової особи, яка має право приймати рішення щодо звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням.
Між Державною прикордонною службою та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на три роки, а не до закінчення особливого періоду чи оголошення рішення про демобілізацію, тому вказана підстава застосуванню не підлягає.
Щодо сімейних обставин або інших поважних причин, то позивачем до рапорту не було надано жодних доказів про наявність вищеперерахованих підстав, які б дали можливість достроково його звільнити.
Разом з тим посилання позивача на підстави звільнення військовослужбовців, які проходять кадрову військову службу є некоректним з огляду на те, що кадрова військова служба осіб стосується виключно осіб офіцерського складу, зарахованих до Збройних Сил України до запровадження військової служби за контрактом.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час судового розгляду не встановлено обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем та його представником не надано суду належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.
Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 242-246 КАСУ , суд,-
В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , 27 прикордонний загін імені героїв Карпатської Січі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова