Справа № 380/11465/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/11465/21 пров. № А/857/23745/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шокоооооооолад» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

суддя у І інстанції Братичак У.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 04 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі ФСЗІ) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шокоооооооолад» (далі ТОВ) на користь держави в особі ФСЗІ адміністративно-господарські санкції в сумі 83356,80 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 380/11465/21 у задоволені позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що у ТОВ упродовж 2020 року були працевлаштовані 9 працівників, яким встановлена інвалідність. Середньооблікова кількість таких працівників за 2020 рік становить 5 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році для відповідача становив саме 5 осіб. Оскільки відповідачем у 2020 році виконано вищезазначений норматив, вказані обставини, на думку суду, свідчать про відсутність підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

У апеляційній скарзі ФСЗІ просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. У обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд не дослідив всі обставини справи. Звертає увагу, що відповідно до інформації податкового органу у штаті ТОВ числились не всі працівники, а лише 3 особи зі встановленою інвалідністю. Судом не досліджувались трудові книжки працівників, а бралися до уваги лише накази по підприємству. Вважає рішення суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ТОВ відноситься до суб`єктів господарювання, яким відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-XII) встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

26 лютого 2021 року ТОВ подано до ФСЗІ Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (річна) за формою № 10-ПОІ, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики № 591 від 27 серпня 2020 року.

Відповідно до цього Звіту середньооблікова кількість штатних працівників у 2020 році у ТОВ (код рядка 01) становила 116 осіб. Із них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, 8 осіб (код рядка 02). Кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-XII (код рядка 03), у 2020 році для відповідача становила 5 осіб. Фонд оплати праці штатних працівників у 2020 році у відповідача становив 4 836 726,33 грн (код рядка 04). Середньорічна заробітна плата штатного працівника відповідача у 2020 році становила 41695,92 грн (код рядка 05). Сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача у 2020 році склала « 0» (код рядка 06).

Згідно з розрахунком заборгованості поданого позивачем щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік ТОВ:

- середньооблікова чисельність штатних працівників 116 осіб;

- середньооблікова кількість працівників яким встановлена інвалідність 3;

- норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 5 осіб;

- середньорічна заробітна плата штатного працівника 41678,4 грн;

- сума коштів до сплати за 2 незайнятих особами з інвалідністю робочих місць становить 83356,8 грн.

Відповідно до інформації, наданої листом Головного управління ДПС у Львівській області від 02 червня 2021 року № 15553/6/13-01-24-04-09, середньооблікова кількість працівників у ТОВ за 2020 рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (відповідно до Таблиці 1 Звіту по єдиному внеску) становить 3 особи.

Вважаючи, що ТОВ не виконало вимог Закону № 875-XII щодо працевлаштування осіб з інвалідністю та не сплатило у встановлений строк адміністративно-господарські санкції, ФСЗІ звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону № 875-XII з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, не забороненою законом.

Згідно із частиною 3 статті 18 вказаного Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 19 Закону № 875-XII передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 9 статті 19 Закону № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

На думку апеляційного суду, наведене свідчить, що норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю має розраховуватися виходячи із середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

Згідно із частиною 1 статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

За правилами, визначеними статтею 20 Закону № 875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ подано до ФСЗІ Звіт за 2020 рік (річна) за формою №10-ПОІ, затвердженою наказом Міністерства соціальної політики України №591 від 27 серпня 2020 року, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників підприємства склала 116 осіб, тобто кількість осіб з інвалідністю які мали працювати на підприємстві становить 5 осіб.

Підставою застосування штрафних санкцій стало отримання позивачем листа Головного управління ДПС України у Львівській області інформації щодо середньооблікової кількості штатних працівників по суб`єктах господарювання.

При цьому, як видно з вказаного листа, інформацію про кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність в ТОВ, Головне управління ДПС у Львівській області взяло з Таблиці 1 Звіту по єдиному внеску, на підставі якої позивач вважає, що відповідач не забезпечив норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Подання звітності щодо нарахування єдиного внеску запроваджено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Правила надання такого звіту встановлені Порядком формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14 квітня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905. Встановлена форма цього звіту передбачає визначення суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що відомості цього звіту не є безспірним доказом відсутності працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем до звітності, поданої до податкового органу, не включалася інформація стосовно нарахованих сум заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування деяких осіб з інвалідністю, оскільки такі перебували на час карантину у відпустці без збереження заробітної плати, не отримували доходу в період відпустки і їм не нараховувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування

Судом першої інстанції встановлено, що на підприємстві протягом 2020 року були працевлаштовані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що підтверджується наказами про прийняття на роботу та табелями обліку використання робочого часу за 2020 рік.

Вказані документи відповідно пункту 1.6 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286, належать до первинної облікової документації для визначення кількісного складу працівників підприємства.

Відповідно до матеріалів справи 03 травня 2018 року наказом від 26 квітня 2018 року № 06-к був прийнятий на роботу ОСОБА_1 на посаду «комірник», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №114816 йому встановлена ІІ група інвалідності довічно.

01 серпня 2019 року наказом від 31 липня 2019 року №20-к був прийнятий на роботу ОСОБА_2 на посаду «кондитер», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №350752 йому встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново.

06 серпня 2019 року наказом від 05 серпня 2019 року №24-к був прийнятий на роботу ОСОБА_3 на посаду «майстер з ремонту устаткування», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №313552 йому встановлена ІІІ група інвалідності пожиттєво.

13 лютого 2020 року наказом від 12 лютого 2020 №29-к був прийнятий на роботу ОСОБА_4 на посаду «укладальник-пакувальник кондитерських виробів», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №832541 йому встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 01 березня 2021 року.

12 березня 2020 року наказом від 11 березня 2020 року №78-к був прийнятий на роботу ОСОБА_5 на посаду «мийник посуду», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №38708 йому встановлена ІІ група інвалідності безтерміново.

26 жовтня 2020 року наказом від 23 жовтня 2020 року №173-к був прийнятий на роботу ОСОБА_6 на посаду «офіціант», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №081017 йому встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 01 липня 2021 року.

10 листопада 2020 року наказом від 09 листопада 2020 року №190-к був прийнятий на роботу ОСОБА_7 на посаду «мийник посуду», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №154987 йому встановлена ІІІ група інвалідності пожиттєво.

19 листопада 2020 року наказом від 18 листопада 2020 року №197-к була прийнята на роботу ОСОБА_8 на посаду «мийник посуду», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №327849 їй встановлена ІІІ група інвалідності пожиттєво.

29 грудня 2020 року наказом від 28 грудня 2020 року №205-к був прийнятий на роботу ОСОБА_9 на посаду «мийник посуду», відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №358530 йому встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у ТОВ впродовж 2020 року були працевлаштовані 9 працівників, яким встановлена інвалідність. Середньооблікова кількість таких працівників за 2020 рік становить 5 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році для відповідача становив саме 5 осіб.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ у 2020 році виконано законодавчо встановлений норматив щодо працевлаштування інвалідів, а тому відсутні правові та фактичні підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, про застосування яких просить ФСЗІ.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 380/11465/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко