Справа № 140/8430/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/8430/21 пров. № А/857/674/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року, прийняте суддею Плахтій Н.Б. о 12 годині 17 хвилині у місті Луцьку, повний текст складено 03.12.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування наказів від 20.07.2021 №91-кт, від 20.07.2021 №248-к, поновлення на посаді заступника начальника Управління Держпраці у Волинській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 відмовлено в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що за приписами частини другої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

При визначенні наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку із нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, облік часу нез`явлення на службі здійснюється сумарно протягом року та має становити 151 календарний день і більше з першого дня тимчасової непрацездатності, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі №808/3576/16.

Таким чином, дні тимчасової непрацездатності у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службі, якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади), слід розраховувати протягом робочого року державного службовця, тобто з дати призначення державного службовця на посаду в державному органі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 по справі №420/6311/18, від 17.02.2021 по справі №826/6746/17.

Відтак, загальний період тимчасової непрацездатності позивача становив 152 календарних дні.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що листка непрацездатності АДФ №344694 від 02.03.2021, який покладений в основу спірного рішення Держпраці від 20.07.2021 №91-кт не існує, а листок непрацездатності АДФ №134542 від 15.03.2021, який з незрозумілих причин врахований судом 1 інстанції, не зазначений відповідачами в оспорюваних наказах як підстава звільнення.

Також вважає, що суд хибно дійшов висновку, що невідповідність листків непрацездатності в оскаржуваних наказах є опискою, яка не впливає на обставини справи.

Щодо арифметичних помилок, то Верховним Судом у постанові від 29.01.2021 у справі №22-ц/354/11 роз`яснено, що арифметична помилка це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки.

Не є арифметичними помилками та не можуть бути виправлені застосування неправильних методик підрахунку та неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.

Вважає, що кількість днів непрацездатності є меншою за 150 днів.

У судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом Держпраці від 25.07.2016 №100-кт ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Управління Держпраці у Волинській області з 26.07.2016, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір на цю посаду. Присвоєно ОСОБА_1 6 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби (а.с.82).

На підставі вказаного наказу Управління видало наказ від 26.07.2016 №164-к, згідно з яким ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків заступника начальника Управління Держпраці у Волинській області 26.07.2016 (а.с.83).

Наказом Держпраці від 20.08.2021 №91-кт «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач звільнений з посади заступника начальника Управління Держпраці у Волинській області 20.07.2021 відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із нез`явленням на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Як підставу звільнення у даному наказі зазначено листки непрацездатності АКА №520844 від 10.08.2020; АКА №562393 від 16.09.2020; АДМ №344296 від 17.12.2020; АДМ №344694 від 25.01.2021; АДФ №202254 від 01.03.2021; АДМ №345187 від 15.03.2021; АДФ №344694 від 02.03.2021; АКА №610253 від 30.03.2021; АКА №611556 від 09.04.2021; АДФ №134580 від 20.04.2021;АДФ №202641 від 21.05.2021; АКА №612609 від 14.06.2021, лист Міністерства економіки України від 19.07.2021 №2202-14/37385-03 (а.с.16).

20.07.2021 Управління на підставі наказу Держпраці від 20.08.2021 №91-кт видало наказ №248-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивач звільнений 20.07.2021 з посади заступника начальника Управління Держпраці у Волинській області відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із нез`явленням на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (а.с.17)

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 6 статті 43 Конституції України встановлено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Преамбулою Закону України «Про державну службу» передбачено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 Закону передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно ч. 2 ст. 87 підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання. За державним службовцем, який втратив працездатність під час виконання посадових обов`язків, посада зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Наявність таких підстав припинення державної служби обумовлена тим, що тривала відсутність державного службовця у випадку тимчасової непрацездатності може негативно впливати на функціонування державного органу, де особа проходить державну службу.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що до періоду тимчасової непрацездатності зараховуються всі календарні дні звільнення від роботи за листком непрацездатності, у тому числі святкові, неробочі і вихідні дні, які припадають на такий період.

Отже, при визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. Також у цьому разі, вихід державного службовця на службу не є тією обставиною, яка перешкоджає суб`єкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 815/3259/17.

З наведених приписів законодавства слідує, що до періоду тимчасової непрацездатності зараховуються всі календарні дні звільнення від роботи за листком непрацездатності, у тому числі святкові, неробочі і вихідні дні, які припадають на такий період.

Відтак, при визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється безперервно, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. У такому разі, вихід державного службовця на службу до закінчення зазначеного періоду (120 календарних днів) - перериває такий строк та, у наступному, цей період тимчасової непрацездатності не враховується при визначенні наявності підстав припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

При визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. Також у цьому разі, вихід державного службовця на службу не є тією обставиною, яка перешкоджає суб`єкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою.

Відтак, при визначенні наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку із нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, облік часу нез`явлення на службі здійснюється сумарно протягом року та має становити 151 календарний день і більше з першого дня тимчасової непрацездатності.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі №808/3576/16.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наведені законодавчі приписи обумовлюють здійснення розрахунку саме зважаючи на кількість календарних днів тимчасової непрацездатності у період перебування у трудових відносинах (проходження служби), а не кількість календарних днів тимчасової непрацездатності, які припадають на робочі дні.

Судом із матеріалів справи встановлено, що підставою для винесення оскаржуваних наказів стали листки непрацездатності позивача, а саме:

АКА №520844 від 10.08.2020 - період тимчасової непрацездатності з 10.08.2020 по 19.08.2020 - 10 днів;

АКА №562393 від 16.09.2020 - період тимчасової непрацездатності з 16.09.2020 по 05.10.2020 - 20 днів;

АДМ №344296 від 17.12.2020 - період тимчасової непрацездатності з 17.12.2020 по 24.12.2020 - 8 днів;

АДМ №344694 від 25.01.2021 - період тимчасової непрацездатності з 25.01.2021 по 05.02.2021 - 10 днів;

АДФ №202254 від 01.03.2021 - період тимчасової непрацездатності з 08.02.2021 по 01.03.2021 - 22 дні;

АДМ №345187 від 02.03.2021 - період тимчасової непрацездатності з 02.03.2021 по 12.03.2021 - 11 днів;

АДФ №134542 від 15.03.2021 - період тимчасової непрацездатності з 15.03.2021 по 29.03.2021 - 15 днів;

АКА №610253 від 30.03.2021 - період тимчасової непрацездатності з 30.03.2021 по 08.04.2021 - 10 днів;

АКА №611556 від 09.04.2021 - період тимчасової непрацездатності з 09.04.2021 по 20.04.2021 - 11 днів;

АДФ №134580 від 20.04.2021 - період тимчасової непрацездатності з 20.04.2021 по 30.04.2021 - 11 днів;

АДФ №202641 від 21.05.2021 - період тимчасової непрацездатності з 05.05.2021 по 21.05.2021 - 17 днів;

АКА №612609 від 14.06.2021 - період тимчасової непрацездатності з 14.06.2021 по 18.06.2021 - 5 днів (а.с.86-97), за якими сукупна непрацездатність становить 152 календарних дні.

Факт нез`явлення позивача на службі у період перебування на вказаних вище листках непрацездатності також підтверджується табелями обліку використання робочого часу за період з серпня 2020 по червень 2021 (а.с.98-110).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт призначення (роботодавець) повинен приймати рішення про наявність або відсутність підстав для звільнення державного службовця із наведених вище підстав лише після отримання листків тимчасової непрацездатності останнього.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 у справі № 826/472/18 та від 21.10.2021 у справі № 1.380.2019.000967.

Робочий рік ОСОБА_1 відраховано з дати призначення його на посаду заступника начальника Управління Держпраці у Волинській області, тобто з 26 липня 2016.

Так, законодавством про державну службу не визначено поняття «робочий рік».

Разом з тим статтею 75 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Отже, робочий рік - це період часу, який за тривалістю рівний календарному року (12 місяців), але на відміну від календарного року обчислюється для кожного державного службовця не з 1 січня, а з дати призначення державного службовця на посаду в державному органі.

Таким чином, дні тимчасової непрацездатності у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службі протягом більш як 150 календарних днів протягом року (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади), слід розраховувати протягом робочого року державного службовця, тобто з дати призначення державного службовця на посаду в державному органі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 по справі №420/6311/18, від 17.02.2021 по справі №826/6746/17.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що робочий рік ОСОБА_1 слід розраховувати з дати його призначення на посаду заступника начальника Управління Держпраці у Волинській області, тобто з 26.07.2016.

Відтак, у період з 26.07.2020 по 26.07.2021 загальний період тимчасової непрацездатності позивача становив 152 календарних дні.

З приводу покликання апелянта на те, що листок непрацездатності АДФ №344694 від 02.03.2021 не існує, а листок непрацездатності АДФ №134542 від 15.03.2021, який з незрозумілих причин врахований судом першої інстанції, не зазначений відповідачами в оспорюваних наказах як підстава звільнення, колегія суддів зазначає, що помилка у нумерації листків непрацездатності не є підставою для поновлення ОСОБА_1 на роботі. Крім того, всі листки непрацездатності, які підтверджують перебування позивача на лікарняному впродовж 152 днів є наявними у матеріалах справи. Сумнівів у їх належності в колегії суддів не виникає.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 140/8430/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 15.04.2022 року.