Справа № 140/630/22
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/630/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУ НП у Волинській області, відповідач) про стягнення 90764,08 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період часу з 01 травня 2021 року по 07 жовтня 2021 року та моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 прийнятий на службу в поліцію (наказ ГУНП №1 о/с від 07 листопада 2015 року) на посаду старшого слідчого в ОВС слідчого управління Національної поліції у Волинській області.

Наказом ГУ НП від 26 квітня 2021 року №122 о/с позивач з 30 квітня 2021 року звільнений зі служби в поліції з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП у Волинській області за пунктом частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) та одночасно призначено для виплати одноразову грошову допомоги при звільненні.

При звільненні 30 квітня 2021 року відповідачем не проведено із ОСОБА_1 повного розрахунку всіх належних для виплати сум, а саме: не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, а тільки 07 жовтня 2021 року шляхом зарахування коштів на його картковий рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» проведено виплату належної одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується відповіддю ГУ НП у Волинській області від 01 листопада 2021 року№1674/29/01-2021.

ОСОБА_1 .А уважає, що у даному випадку з боку відповідача має місце факт порушення його законних прав та інтересів, в частині своєчасного отримання належних до виплат грошових сум при звільненні. Оскільки виплата одноразової грошової допомоги при звільненні була проведена лише 07 жовтня 2021 року, а тому відповідач, який вчинив триваюче правопорушення та повинен виплатити середній заробіток за весь період затримки, тобто від дня звільнення і по день фактичного розрахунку - виплату одноразової грошової допомога при звільненні, на підставі частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Виходячи із розрахунку позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені становить 90764,08 грн: грошове забезпечення за останні два календарних місяці роботи перед звільненням, березень 2021 - 17301,97 грн + квітень 2021 - 17301,97 грн, (грошове утримання 7 на 61 календарних днів грошового забезпечення) = 567,28 грн х 160 днів (з 01 травня 2021 року по 07 жовтня 2021 року).

Позивач вказує, що внаслідок порушення відповідачем його законних прав, а саме невиплати розрахунку при звільненні, тобто порушення відповідачем конституційного права на оплату праці, було порушено звичний для нього уклад життя, та завдано моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права.

В результаті тривалої затримки розрахунку при звільненні, позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, ще зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утриманні себе та своєї сім`ї та приниження. З урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданої моральних страждань позивач оцінює розмір завданої моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

З наведених підстав просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву від 14 лютого 2022 року №106/01/26-2022 представник відповідача позовних вимог не визнала, повідомляє, що наказом ГУНП у Волинській області від 26 квітня 2021 року №122 о/с, підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону №580-VIII, з 30 квітня 2021 року. Вислуга на день звільнення складала в календарному обчисленні - 26 років 03 місяці 00 днів. Для виплати одноразової допомоги при звільненні - 26 років 03 місяці 00 днів.

Позивач звільнений зі служби в поліції з 30 квітня 2021 року, відповідно виплата одноразової грошової допомоги при звільненні здійснювалася позивачу відповідно до пункту 8 розділу VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого наказом МВС України від 06 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок № 260).

Кошти на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 надійшли на рахунок ГУНП у Волинській області 05 жовтня 2021 року, а виплата проведена 07 жовтня 2021 року шляхом зарахування коштів на його картковий рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином виплата одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 проведена у межах строків, визначених пунктом 8 розділу VI Порядку №260.

Факт виплати одноразової грошової допомоги підтверджений відомістю перерахувань на пластикові картки за жовтень 2021 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» та платіжними дорученнями відповідача з відміткою Державної казначейської служби про проведення платежу 07 жовтня 2021 року.

Тобто, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 здійснена у строки, встановлені Порядком №260.

Вказує, що в даному випадку, оскільки виплата одноразової грошової допомоги при звільненні врегульована нормами Прядку №260, які є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, норми статті 116 КЗпП України на спірні правовідносини не розповсюджується.

У свою чергу визначена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку при звільненні настає лише за порушення строків, визначених в статті 116 КЗпП України.

З наведених підстав просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 34-36).

На адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач додатково звертає увагу, що виходячи із системного тлумачення положень статей 116,117 КЗпП України виходить, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові) (арк. спр.41).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк.спр. 29-30).

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Згідно із наказом ГУ НП у Волинській області від 26 квітня 2021 року №122 о/с «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 (0067485), заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 ( за власним бажанням) Закону №580-VIII (арк. спр. 7).

Відповідно до відомості перерахувань на пластикові картки за жовтень 2021 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позивачу була перерахована одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 102971,28 грн (арк. спр. 37).

За результатами розгляду запиту позивача відповідач листом від 01 листопада 2021 року №1674/29/01-2021 повідомив, що при звільненні з поліції з 30 квітня 2021 року на підставі наказу ГУНП у Волинській області від 26 квітня 2021 року №122о/с, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» ОСОБА_1 нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 104539,37 грн. Пунктом 8 розділу VI Порядку №260, передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення зі служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходженні. Кошти на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні надійшли на рахунок ГУНП у Волинській області 05 жовтня поточного року, а виплата проведена 07 жовтня поточного року шляхом зарахування коштів на картковий рахунок позивача у ПАТ КБ «Приватбанк» (арк. спр. 13).

Позивач, уважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, звернувся із даним до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон №580-VIII.

Відповідно до частини першої статті статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно першої статті статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Статтею 102 Закону №580-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (частина четверта статті 9 Закону № 2262-ХІІ).

Вказана норма кореспондується з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» від 17 липня 1992 року №393, відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Законом України «№2262-ХІІ не врегульовано питання щодо порядку та строків проведення повного грошового розрахунку при звільненні.

В свою чергу наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.

Відповідно до пункту 3 Розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 23 розділу І Порядку №260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 липня 2020 року №539, який набрав чинності з 21 серпня 2020 року, затверджено зміни до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, пункт 23 виключено.

Крім того, розділ VI Порядку №260 доповнено пунктом 8, відповідно до якого одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Таким чином, із аналізу наведених вище норм, можна дійти висновку, що, починаючи з 21 серпня 2020 року, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює порядок виплати грошового забезпечення поліцейським, встановлено порядок та строк виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, згідно з якими у відповідача відсутній обов`язок здійснювати виплату такої допомоги в день звільнення поліцейського, тобто, наведеною спеціальною нормою встановлені строки, відмінні від строків, визначених статтею 116 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи позивача звільнено зі служби 30 квітня 2021 року.

Кошти на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 надійшли на рахунок ГУ НП у Волинській області 05 жовтня 2021 року. Одноразову грошову допомогу при звільненні виплачено позивачу 07 жовтня 2021 року, що підтверджується відомістю перерахувань на пластикові картки за жовтень 2021 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», платіжним дорученням від 06 жовтня 2021 року №4480 (із відміткою Державної казначейської служби України оплачено 07 жовтня 2021 року) та позивачем у поданій позовній заяві.

Таким чином, виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проведено у межах строків, визначених пунктом 8 розділу VI Порядку №260, а саме: протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач був звільнений зі служби в період, коли уже діяв пункт 6 розділу VI Порядку №260.

Суд зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки на час виникнення спірних правовідносин, які були предметом розгляду у зазначених справах, законодавчо не було врегульовано строки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в органах Національної поліції України.

Щодо застосування статтей 116, 177 КЗпП України, суд зазначає, що норми визначенні Порядком №260 є спеціальними і прямо встановлюють строки виплати одноразової грошової допомоги, а тому мають застосовуватись саме вони, а не загальні норми.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №300/2570/21 та від 28 жовтня 2021 року у справі №380/3205/21.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом №580-VIII, який містить відсильну норму на Порядок №260 в частині, що стосується виплати грошового забезпечення, зокрема й одноразової грошової допомоги при звільненні, беручи до уваги виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у терміни, визначені Порядком №260 в редакції, чинній на дату його звільнення зі служби, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у порядку та у строки, визначені чинним на дату звільнення позивача зі служби спеціальним законодавством, норми якого є пріоритетними, а отже, у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.

З приводу позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 статті 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно частини третьої статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Відтак, суд дійшов висновку, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі №1340/4056/18, від 18 червня 2020 року у справі №339/183/16-а, від 03 серпня 2020 року у справі №817/48/18.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначаючи, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, жодним чином не вказує у чому саме полягали його моральні страждання, душевні переживання, та якими доказами це підтверджується.

Натомість в матеріалах справи відсутні докази перебування позивача на лікарняному у зв`язку з моральними стражданнями завданими відповідачем та будь-які інші письмові докази на підтвердження вказаних обставин.

Позивач також не надав доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між рішенням суб`єкта владних повноважень та його діями, що є предметом цієї справи, та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя, тривалості протиправних дій з боку відповідача 1.

Тому, позовна вимога стосовно відшкодування моральної шкоди у сумі 10000,00 грн не підлягає задоволенню з підстав недоведеності її спричинення саме діями відповідача, відсутності належних доказів, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, достатніх доказів на підтвердження своїх вимог, позивачем під час розгляду справи не надано, а відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність своїх дій.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 243-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про Національну поліцію», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Волинській області (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11, ідентифікаційний код юридичної особи 40108604) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2022 року.