Справа № 420/6177/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2022-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/6177/21

Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В. Дата і місце ухвалення: 20.01.2022р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа військова частина НОМЕР_2 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п.2, абз.5 п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021р. в частині притягнення офіцера відділу підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані грошові кошти за підсумками службового розслідування;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утриману премію, яка була стягнута на підставі накладеної матеріальної відповідальності, оголошеної наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.08.2018р. №555 його допущено до тимчасового виконання обов`язків командира в/ч НОМЕР_2 . На вказаній посаді позивач прослужив до 14.07.2019р. На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 12.01.2021р. №23 «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування за фактами списання пального з 2017 року по 2020 рік на суму 8205,6 тис. грн. У висновку службового розслідування зазначено, що бездіяльність посадових осіб військової частини, що призвела до порушення своїх посадових обов`язків, вимог керівних документів, призвела до нанесення державі шкоди у розмірі 8168710,38 грн. На підставі висновків службового розслідування наказом командира в/ч НОМЕР_1 №238 від 16.03.2021р. ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, тобто у розмірі 34050,00 грн. Вказаний наказ в частині притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності позивач вважає незаконним та зазначає, що матеріалами службового розслідування не доведено його вини у спричиненні шкоди державі, перевірки наявності матеріальних засобів ним здійснювались. Стверджує, що він не може нести матеріальну відповідальність за майно, яке втрачене до приймання або після передачі ним посади, а також відповідати за незаконні дії, вчинені іншими особами.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 20.01.2022р., з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції до взято до уваги, що посадові особи, які проводили службове розслідування, не вжили всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення. Зокрема, матеріалами службового розслідування не встановлено обставин, що саме дії ОСОБА_1 під час тимчасового виконання ним обов`язків за посадою командира військової частини НОМЕР_2 в період з 13.08.2018р. по 14.07.2019р. призвели до матеріальних збитків державі в сумі 8 168 710,38 грн. Також не встановлено, що позивач під час перебування на відповідній посаді своїми рішеннями чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання озброєння, військової техніки, матеріально-технічних засобів, у тому числі пального, або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 , що під час виконання ним обов`язків командира військової частини він організовував здійснення перевірок наявності матеріальних засобів, у тому числі пального, внутрішньо-перевірочна комісія по перевірці дорожніх листів призначалася. Документально підтвердити вказані обставини позивач під час проведення службового розслідування не міг у зв`язку із спливом великого проміжку часу та у зв`язку з відсутністю доступу до документів, які перебували у розпорядженні посадових осіб в/ч НОМЕР_2 . Акти приймання-передавання посади, в яких зазначені всі відомості щодо діяльності військової частини за час виконання ОСОБА_1 обов`язків командира, відповідачем не вивчено та не долучено до матеріалів службового розслідування.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що лише сам факт виконання ним обов`язків командира військової частини не може слугувати підставою для притягнення його до відповідальності. Вину ОСОБА_1 до доведено належними та достатніми доказами. Аудиторський звіт від 09.07.2020р. №520/1/26/аз, на який здійснив посилання суд першої інстанції, має рекомендаційний та консультативний характер і не містить обов`язкових для підконтрольної установи вказівок.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 2004 року проходить військову службу у Збройних Силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2018р. №555 майора ОСОБА_1 , заступника командира в/ч НОМЕР_2 , допущено до тимчасового виконання обов`язків командира в/ч НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2018р. №602 позивача визнано таким, що з 11.08.2018р. справи та посаду командира в/ч НОМЕР_2 прийняв та приступив до тимчасового виконання обов`язків командира в/ч НОМЕР_2 .

Вказану посаду ОСОБА_1 займав до 14.07.2019р.

У період з 20.03.2020р. по 19.06.2020р. відділом організації та забезпечення якості внутрішнього аудиту Південного територіального управління внутрішнього аудиту у в/ч НОМЕР_2 проведено внутрішній аудит фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2018р. по 10.03.2020р.

За результатами аудиту складено аудиторський звіт №520/1/26/аз від 09.07.2020р., яким, серед іншого, за результатами дослідження шляхової документації не підтверджено перевезення вантажів вантажними автомобілями в/ч НОМЕР_2 , що призвело до безпідставного (незаконного) списання пального на загальну суму 8 205 601,57 грн.

Тимчасово виконуючий обов`язки начальника Південного територіального управління внутрішнього аудиту 05.01.2021р. звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 про призначення розслідування (перевірки) з метою об`єктивної перевірки оформлення шляхової документації та інших документів, що підтверджують використання ПММ на суму 8205,60 тис. грн.

У відповідності до ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. за №608, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», з метою уточнення причин і умов, що призвели до фактів, викладених у телеграмі начальника Південного територіального управління внутрішнього аудиту №520/7/20 від 05.01.2021р., щодо неупередженості та правомірності результатів роботи внутрішньої перевірочної комісії військової частини НОМЕР_2 за фактами списання пального на суму 8205,60 тис. грн., наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 12.01.2021р. №23 призначено службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування Комісією, утвореною наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 12.01.2021р. №23, складено акт службового розслідування.

В ході службового розслідування комісією в/ч НОМЕР_1 проведено аналіз законності використання вантажних автомобілів у в/ч НОМЕР_2 , зазначених у аудиторському звіті від 09.07.2020р. №520/1/26/аз. Для підтвердження використання вантажних автомобілів, на основі відомостей, складених комісією військової частини до аудиторського звіту, були складені відомості підтвердження та не підтвердження використання вантажних автомобілів. Внаслідок опрацювання всіх зазначених документів за 2017-2020 роки та внесення їх у відомості: вдалось підтвердити використання вантажних автомобілів на суму 279 693,49 грн.; не вдалось підтвердити використання вантажних автомобілів на суму 8168710,38 грн.

У висновку зазначено про доведеність бездіяльності посадових осіб військової частини, що призвела до порушення своїх посадових обов`язків, вимог керівних документів командиром в/ч НОМЕР_2 полковником ОСОБА_2 , тимчасово виконуючим обов`язки командира в/ч НОМЕР_2 майором ОСОБА_1 , заступником командира з озброєння начальником технічної частини капітаном ОСОБА_3 , внаслідок чого державі нанесено шкоду у розмірі 8168710,38 грн.

Відносно позивача ОСОБА_1 в акті службового розслідування зазначено, що він під час тимчасового виконання обов`язків командира в/ч НОМЕР_2 в період з 13.08.2018р. по 14.07.2019р. не організував у ввіреній йому військовій частині роботу внутрішньо-перевірочних комісій та підлеглих йому посадових осіб, спрямовану на недопущення нанесених матеріальних збитків державі, не вимагав від підлеглих виконання вимог статутів Збройних Сил України та своїх власних наказів, не вживав заходів щодо недопущення нанесення збитків державі, а саме: не проведення двічі на рік перевірки наявності стану, збереження та правильного використання озброєння, військової техніки, матеріально-технічних засобів у тому числі і пального, не керування роботою внутрішньо-перевірочних комісій у тому числі і під час проведення інвентаризації не вживання дієвих заходів до відшкодування матеріальних збитків заподіяних військовій частині.

Комісією, яка проводила службове розслідування, запропоновано притягнути винних до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. При цьому, ОСОБА_1 запропоновано притягнути лише до матеріальної відповідальності.

На підставі висновків службового розслідування наказом командира в/ч НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021р., за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог ст.ст. 16, 36, 37, 58, 59, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.2.3,3.1.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997р. за №300, абз.2 ст.7.2 розділу 7, ст.8.5 розділу 8 Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 12.12.2016р. №678, вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.09.2017р. за №440, на підставі ч.2 ст.5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців», п.«е» ст.48 та ст.56 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, позивача - офіцера відділу підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, тобто у розмірі 34 050,00 грн.

Вказаним наказом помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_2 наказано занести до книги стягнень та нарахувань в/ч НОМЕР_2 суми збитків для проведення утримання з офіцера відділу підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 у розмірі 34050,00 грн. для відшкодування збитків, спричинених безпідставним списанням ПММ на вантажні автомобілі в/ч НОМЕР_2 .

Наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 16.03.2021р. №238 «Про результати службового розслідування» та матеріали службового розслідування доведено до відома ОСОБА_1 під підпис 18.03.2021р.

Вважаючи протиправним п.2, абз.5 п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021р. в частині притягнення офіцера відділу підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності позивач оскаржив його в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності. Суд не прийняв до уваги посилання позивача на те, що правильність оформлення дорожніх листів за час перебування його на посаді командира в/ч НОМЕР_2 з 13.08.2018р. по 14.07.2019р. перевіряла внутрішньо-перевірочна комісія та начальник автомобільної служби ст. лейтенант ОСОБА_4 , зазначивши, що ст.28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України визначено єдиноначальність, який полягає у наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця. Також, суд першої інстанції визнав необґрунтованими посилання позивача на те, що він не може нести матеріальну відповідальність за майно, яке втрачене до приймання або після передачі ним посади. Суд зазначив, що проведеним аудитом та службовим розслідуванням було опрацьовано всі документи за 2017-2020 роки, внаслідок чого не вдалось підтвердити використання вантажних автомобілів на суму 8168710,38 грн. Тобто, використання пального документально не підтверджено в тому числі і за період, в якому ОСОБА_1 виконував обов`язки командира військової частини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Згідно п.п. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до п.11 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, серед іншого, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Приписами п.16 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до п.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 58 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України передбачено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою, серед іншого, за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Пункт 59 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України зобов`язує командира (начальника), зокрема, знати стан справ у дорученій йому військовій частині; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові).

Основи організації та ведення військового (корабельного) господарства, права та обов`язки посадових осіб військової частини (корабля) та з`єднання, пов`язані з веденням військового (корабельного) господарства визначено Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997р.

Пунктом 3.1.3 вказаного Положення передбачено, що командир військової частини (з`єднання) несе особисту відповідальність за: організацію матеріального, медичного, ветеринарного, технічного, аеродромно-технічного, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного та фінансового забезпечення; за забезпечення частини (з`єднання) матеріальними засобами і коштами та організацію їх перевезення, законність та доцільність їх витрачання; за підтримання у справному стані та правильне використання озброєння, бойової та іншої техніки, боєприпасів, пального, спеціальних споруд та інших матеріальних засобів; об`єктів навчально-матеріальної бази, казармено-житлового фонду, комунальних споруд та земельних ділянок; за проведення необхідних заходів щодо охорони навколишнього середовища в місцях дислокації та дій військ, а також за організацію протипожежної охорони та безпечну експлуатацію об`єктів держтехнагляду частини (з`єднання) і створення на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів.

При виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна, його розкрадання, інших корисливих зловживань він має право вживати у встановленому законом порядку заходів щодо відшкодування завданих державі збитків, а у випадках скоєння злочинів - порушувати кримінальну справу та проводити дізнання.

Крім того, пунктом 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997р., встановлено, що усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, серед іншого, повинні: організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі); здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням; організовувати проведення (у встановлені терміни) перевірок та документальних ревізій господарської діяльності, а також інвентаризацію матеріальних засобів у підпорядкованих службах (службі); вести узагальнений облік втрачених матеріальних засобів за підпорядковані служби (підрозділи) в натуральних або вартісних показниках.

З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що позивач, як командир військової частини НОМЕР_2 , особисто відповідає перед державою за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів. При цьому, за неналежне виконання службових обов`язків в частині здійснення керівництва військовим господарством, за відсутність належного контролю щодо організації та проведення перевірок у встановлені терміни, щодо проведення інвентаризації матеріальних засобів, щомісячного зняття залишків пального в резервуарах (цистернах) складу пального та мастильних матеріалів, проведення повірки вимірювальних приладів, невжиття заходів для забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, командир військової частини може бути притягнений у встановленому порядку до відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, за результатами дослідження шляхової документації перевезення вантажів вантажними автомобілями в/ч НОМЕР_2 виявлено безпідставне (незаконне) списання пального на загальну суму 8205601,57 грн., про що зазначено у аудиторському звіті за №520/1/26/аз від 09.07.2020р. та підтверджено проведеним службовим розслідуванням.

Службовим розслідуванням встановлено, що під час тимчасового виконання обов`язків командира в/ч НОМЕР_2 в період з 13.08.2018р. по 14.07.2019р. офіцер відділу підготовки штабу в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 не організував у ввіреній йому військовій частині роботу внутрішньо-перевірочних комісій та підлеглих йому посадових осіб, спрямовану на недопущення нанесених матеріальних збитків державі, не вимагав від підлеглих виконання вимог статутів Збройних Сил України та своїх власних наказів, не вживав заходів щодо недопущення нанесення збитків державі, а саме: не проведення двічі на рік перевірки наявності стану, збереження та правильного використання озброєння, військової техніки, матеріально-технічних засобів у тому числі і пального, не керування роботою внутрішньо-перевірочних комісій у тому числі і під час проведення інвентаризації не вживання дієвих заходів до відшкодування матеріальних збитків заподіяних військовій частині. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України за №678 від 12.12.2016р., та Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України за №440 від 17.09.2017р.

При зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що ним належним чином виконувалися посадові обов`язки, визначені законодавством, що стосується обліку та збереження ППМ. Зокрема, позивач зазначає, що під час виконання обов`язків командира в/ч НОМЕР_2 він здійснював перевірки наявності матеріальних засобів, у тому числі пального, внутрішньо-перевірочна комісія по перевірці дорожніх листів ним призначалася.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість таких доводів позивача, оскільки відповідні підтверджуючі документи ним не було надано під час проведення службового розслідування. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення службового розслідування позивач зазначав, що під час виконання ним обов`язків командира військової частини була значна частина втрачених дорожніх листів та за даними фактами призначалися службові розслідування. Однак, вказані пояснення також не підтверджено належними доказами.

В апеляційній скарзі апелянт наводить перелік прийнятих ним наказів про призначення внутрішньо-перевірочних комісій, а також посилається на складені акти інвентаризації майна, в тому числі акт проведення інвентаризації матеріальних засобів автомобільної служби в/ч НОМЕР_2 станом на 17.12.2018р., інвентаризаційний опис майна автомобільної служби, акт інвентаризації майна та технічних засобів служби ПММ в/ч НОМЕР_3 станом на 20.12.2018р.

Варто зазначити, що в акті службового розслідування Комісією не заперечувався факт призначення у 2018-2019р.р. внутрішньо-перевірочних комісій та наявність відповідних наказів з цього приводу командира військової частини. Службовим розслідуванням встановлено, що комісії фактично не працювали, про що свідчать відсутність актів їх роботи.

Наявність акту приймання та передавання військового та фінансового господарства військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2019р., за яким ОСОБА_1 передав справи та посаду т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 та яким не виявлено фактів нестач чи надлишків пального та мастильних матеріалів, на думку колегії суддів не є беззаперечним доказом спростування виявлених аудитом порушень, які в подальшому знайшли своє підтвердження за наслідками службового розслідування. В акті службового розслідування Комісією було досліджено безпосередньо первинні документи за 2017-2020р.р. (дорожні листи, накази на виділення автомобілів, накази про пересування автомобілів, накладні, наряди, талони чековим вимог на отримання (здачі) майна тощо). Встановлено численні порушення, невідповідності між документами, які мають підтверджувати один одного. Комісією, серед іншого, аналізувалися дорожні листи №1453 від 30.11.2018р., №845 від 01.04.2019р. та №844 від 01.07.2019р. (наведено як приклад), які оформлено саме під час перебування позивача на посаді командира військової частини.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що матеріалами службового розслідування не встановлено обставин, що саме дії ОСОБА_1 під час тимчасового виконання обов`язків за посадою командира військової частини НОМЕР_2 в період з 13.08.2018р. по 14.07.2019р. призвели до матеріальних збитків державі в сумі 8 168 710,38 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що матеріальні збитки на вказану суму встановлено Комісією за результатами опрацювання всіх документів за 2017-2020 роки, тобто в тому числі і за період, у який позивач тимчасово виконував обов`язки командира в/ч НОМЕР_2 . До того ж, спірним наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021р. до відповідальності притягнено не лише позивача, а й командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 та заступника командира з озброєння начальника технічної частини капітана ОСОБА_3 .

Що ж до посилань апелянта на те, що аудиторський звіт від 09.07.2020р. №520/1/26/аз, на який здійснив посилання суд першої інстанції, має рекомендаційний та консультативний характер, то колегія суддів зазначає, що спірний наказ №238 від 16.03.2021р. прийнято за наслідками службового розслідування, а не за наслідками проведеного аудиту.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів вважає обґрунтованими твердження відповідача, що виявлений факт не підтвердження використання вантажних автомобілів у в/ч НОМЕР_2 на суму 8168710,38 грн., свідчить про невиконання та неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 , як командиром військової частини, щодо здійснення керівництва військовим господарством та забезпечення належного контролю за внутрішнім порядком, станом і збереженням озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів.

Згідно ст.5 Закону України від 03.10.2019р. №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та надана їм належна правова оцінка. Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення від 20.01.2022р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 квітня 2022 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук