Справа № 580/1206/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року справа № 580/1206/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Черкаській області про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

11.02.2022 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) звернувся у Черкаський окружний адміністративний суд позовною заявою до Головного управління ДФС України у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235, ) (далі відповідач 1), в якій просить стягнути заборгованість із заробітної плати у сумі 69148,06грн

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач за відсутності правових підстав не виплатив 50% посадового окладу за тимчасово відсутнього державного службовця, посадові обов`язки якого він виконував, як начальник юридичного управління з 21.01.2020 до 22.06.2020 відповідно до наказу №4 від 21.01.2020 та обов`язки завідувача сектору правового забезпечення з 23.06.2020 до 31.12.2021 відповідно до наказу №25-о від 23.06.2020.

На підставі Протоколу від 11.02.2022 автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Нужній А.Г.

Ухвалою суду від 16.02.2022 вона позовну заяву прийняла до розгляду, відкрила провадження у справі та вирішила розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Наказом голови Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 №24-О судді ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати за згодою сторін на період карантину тривалістю 23 календарні дні з 09 до 31 березня 2022 року.

Наказом Черкаського окружного адміністративного суду від 24.03.2022 №39-О їй надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 квітня 2022 року до 16 лютого 2024 року.

Тому на підставі розпорядження керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду Кочержинського О.В. від 29.03.2022 №144 відповідно до ч.9 ст.31 КАС України призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Відповідно до Протоколу від 29.03.2022 повторного автоматизованого розподілу судової справи між справу передану судді Бабич А.М.

Ухвалою від 29.03.2022 суддя Бабич А.М. прийняла справу №580/1206/22 до свого провадження та вирішила розглянути її в порядку спрощеного позовного провадження протягом 60 (шестидесяти) днів з дня відкриття провадження у ній.

07.04.2022 ухвалою суд залучив до участі у справі як співвідповідача Головне управління ДПС у Черкаській області (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, вулиця Хрещатик, будинок 235; код ЄДРПОУ ВП 44131663) (далі відповідач 2).

Відповідач 1 правом подати відзив не скористався.

18.04.2022 від відповідача 2 надійшло клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що відповідач 1 знаходиться в стані припинення та не ліквідований. Тому він є неналежним відповідачем у вказаній справі. Станом на 14.04.2022 відповідач 1 документи (копії документів), довідки про заробітну плату та інше, у т.ч. особову справу щодо позивача йому не передавав.

Суд долучив всі надані документи до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтованих клопотань від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд дійшов висновку розглянути справу без виклику сторін у судове засідання за наявними письмовими доказами (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відомостями трудової книжки НОМЕР_2 від 15.05.2001 позивач прийняв присягу державного службовця з 24.10.2011 та проходив службу на різних посадах органів податкової служби.

Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_3 позивач з 04.07.2017 призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДФС до платників податків юридичного управління в порядку переведення із Смілянської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області (наказ від 03.07.2017 №281-о). 05.09.2019 у зв`язку з реорганізацією звільнений із займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС у Черкаській області (наказ від 05.09.2019 №343-о). 06.09.2019 призначений в порядку переведення з Головного управління ДФС у Черкаській області на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДПС до платників податків управління правового забезпечення (наказ від 05.09.2019 №19-о).

17.01.2020 позивач звертався заявою до В.о. начальника Головного управління ДФС у Черкаській області, в якій просив призначити його на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДФС до платників податків юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області в порядку переведення із Головного управління ДПС у Черкаській області.

Відомостями його трудової книжки підтверджується, що 20.01.2020 позивач звільнений із займаної посади у зв`язку з переведенням його на роботу до Головного управління ДФС у Черкаській області (наказ від 17.01.2020 №19-о).

Відповідно до штатного розпису Головного управління ДФС у Черкаській області на 2019 рік від 04.03.2019 посадові оклади юридичного управління становили за посадами:

начальник управління 7790,00 грн;

головний державний ревізор-інспектор 5110,00грн

20.01.2020 наказом відповідача за №3-о з 21.01.2020 позивача призначено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДФС до платників податків юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області в порядку переведення з Головного управління ДПС у Черкаській області. Позивачу встановлено посадовий оклад згідно зі штатним розписом та підтверджено спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІІ рангу. Стаж для виплати надбавки за вислугу років рахувати з 24.10.2011.

Розрахунковим листом за січень 2020 року за посадою позивача головний державний ревізор-інспектор підтверджується, що його посадовий оклад становив 5110,00грн

Наказом відповідача від 21.01.2020 №4-о у зв`язку зі службовою необхідністю з 21.01.2020 на позивача покладено виконання обов`язків начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області.

Відповідно до штатних розписів на 2020 рік Головного управління ДФС у Черкаській області від 12.02.2020 та від 07.05.2020 посадові оклади становили за посадами:

завідувач сектору 6300,00грн;

головний державний інспектор сектору правового забезпечення - 5500,00грн

19.06.2020 позивач звернувся заявою до голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Черкаській області та просив перевести його на посаду головного державного інспектора сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області.

Згідно з наказом відповідача від 23.06.2020 №23-о з 23.06.2020 його працівників, у т.ч. позивача з посадовим окладом згідно зі штатним розписом переведено на посаду головного державного інспектора сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області.

Наказом відповідача від 23.06.2020 №25-о у зв`язку зі службовою необхідністю з 23.06.2020 на позивача головного державного інспектора сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області покладено виконання обов`язків завідувача сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області.

Згідно зі штатним розписом на 2021 рік Головного управління ДФС у Черкаській області від 09.02.2021 посадові оклади становили за посадами:

завідувач сектору 6300,00грн;

головний державний інспектор сектору правового забезпечення - 5500,00.

Відповідно до розрахункових листів за 2021 рік за посадою позивача головний державний інспектор його посадовий оклад становив 5500,00грн

Наказом відповідача від 20.12.2021 №167-о позивач 31.12.2021 припинив державну службу та звільнений з посади головного державного інспектора сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Черкаській області з повним скороченням посад та чисельності, відповідно до п.11 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Зобов`язано виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та грошову компенсацію за невикористані: щорічну основну оплачувану відпустку тривалістю 18 календарних днів за період роботи з 21.01.2021 до 31.12.2021, щорічну додаткову оплачувану відпустку за стаж державної служби понад 10 років тривалістю 6 календарних днів за період роботи з 24.10.2020 до 23.10.2021 та провести розрахунки згідно з чинним законодавством.

31.12.2021 позивач звернувся заявою до відповідача, в якій просив провести з ним повний розрахунок при звільненні відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України та ст.52 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи не нарахованою та не виплаченою заробітну плату за час виконання ним посадових обов`язків тимчасово відсутніх осіб, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон України №889-VIII), та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Нарахування та виплата заробітної плати є обов`язком роботодавця.

Вказаними вище доказами підтверджується, що позивач перебував на державній службі у відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України №889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України №889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Стаття 7 Закону України №889-VIII визначає основні права державного службовця.

Так, державний службовець має право на:

1) повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб;

2) чітке визначення посадових обов`язків;

3) належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення;

4) оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

5) відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону;

6) професійне навчання, зокрема за державні кошти, відповідно до потреб державного органу;

7) просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків;

8) участь у професійних спілках з метою захисту своїх прав та інтересів;

9) участь у діяльності об`єднань громадян, крім політичних партій у випадках, передбачених цим Законом;

10) оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності;

11) захист від незаконного переслідування з боку державних органів та їх посадових осіб у разі повідомлення про факти порушення вимог цього Закону;

12) отримання від державних органів, підприємств, установ та організацій, органів місцевого самоврядування необхідної інформації з питань, що належать до його повноважень, у випадках, встановлених законом;

13) безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності;

14) проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону України №889-VIII державні службовці також реалізують інші права, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

Отже, позивач мав право на чітке визначення посадових обов`язків та оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов проходження державної служби.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.50 Закону України №889-VIII заробітна плата державного службовця складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця;

6) премії (у разі встановлення).

За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії. До премій державного службовця належать: 1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; 2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу; 3) місячна або квартальна премія за належне виконання умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

При цьому загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.ч.5-7 ст.50 Закону України №889-VIII скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них. Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України. Складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Отже, заробітна плата державного службовця складається зі вказаних вище складових заробітної плати, а скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.

Частиною сьомою ст.31 Закону України №889-VIII визначено, що з метою безперебійного функціонування державного органу одночасно з прийняттям рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби до призначення особи на таку посаду суб`єкт призначення може прийняти рішення:

1) про тимчасове покладення виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби категорії "А" на одного із заступників або на одного з керівників самостійних структурних підрозділів цього державного органу;

2) про тимчасове покладення виконання обов`язків за вакантною посадою керівника самостійного структурного підрозділу на одного із державних службовців, які працюють у відповідному структурному підрозділі державного органу;

3) протимчасовий розподіл обов`язків за іншими вакантними посадами державної служби між державними службовцями, які працюють у відповідному структурному підрозділі державного органу.

Відповідно до ч.8 ст.31 Закону України №889-VIII строк тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби не може перевищувати три місяці. На час виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби здійснюється виплата, передбачена частиною четвертою статті 52 цього Закону, крім випадку покладення виконання обов`язків на відповідного заступника.

Суд врахував, що на позивача вказаними вище наказами відповідача покладено виконання обов`язків:

начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області -з 21.01.2020;

завідувача сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області - з 23.06.2020.

Отже, на час виконання зазначених обов`язків, що не входили до посадових обов`язків за посадою, йому мала здійснюватися виплата, передбачена ч.4 ст.52 вказаного вище Закону.

Згідно з ч.1 ст.50 Закону України №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Відповідно до ч.3 ст.52 Закону України №889-VIII виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця встановлюється керівником державної служби державному службовцю за поданням його безпосереднього керівника у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця.

Отже, за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця виплата проводиться на підставі рішення керівника державної служби державному службовцю, підставою для якого має бути подання безпосереднього керівника відповідного державного службовця.

Згідно з ч.4 ст.52 Закону України №889-VIII виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби встановлюється керівником державної служби за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків за вакантною посадою, пропорційно додатковому навантаженню за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою.

Тобто, для оплати додаткового навантаження, що виникло за рахунок виконання обов`язків за посадою, яка є саме вакантною, керівник повинен винести наказ за поданням безпосереднього керівника державним службовцям, між якими здійснено розподіл обов`язків, і розмір такої оплати повинен бути пропорційним додатковому навантаженню. Конкретний розмір такої доплати не визначений, а джерелом виплати є економія фонду заробітної плати.

Докази оплати позивачу роботи за додатково покладеними обов`язками відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вказаний позивачем у позовній заяві розрахунок недоплаченої заробітної плати за 2020 рік та за 2021 рік, обчислений з 50% посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця, не підтверждений сукупністю достовірних, належних та достатніх доказів, позаяк відсутні докази вакантності посад, обов`язки за якими додатково наказами покладено на позивача (начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області та завідувача сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області).

Оскільки вказані позивачем суми коштів не були нараховані відповідачем, як роботодавцем, його посилання на заборгованість та позовна вимога їх стягнути не обґрунтовані.

Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію (тобто, роботодавця) обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач 1, як роботодавець позивача, не нарахувавши йому та не виплативши заробітну плату за покладені на позивача наказами додаткові посадові обов`язки (додаткове навантаження) начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області у період з 21.01.2020 до 22.06.2020 та обов`язків завідувача сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області у період з 23.06.2020 до 31.12.2021 допустив бездіяльність, що не відповідає закону. Тому наявні підстави відповідно до ч.2 ст.9 КАС України вийти за межі позовних вимог, визнавши її протиправною, а для належного та повного судового захисту порушеного права - зобов`язати відповідача 1 нарахувати та виплатити заробітну плату позивачу за спірні періоди за виконання ним додатково покладених наказами обов`язків.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими виключно у вказаній вище частині.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС України у Черкаській області щодо нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 за виконання ним додатково покладених обов`язків начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області у період з 21.01.2020 до 22.06.2020 та обов`язків завідувача сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області у період з 23.06.2020 до 31.12.2021.

Зобов`язати Головного управління ДФС України у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітну плату за виконання ним додатково покладених наказами від 21.01.2020 №4-о та від 23.06.2020 №25-о обов`язків начальника юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області у період з 21.01.2020 до 22.06.2020 та обов`язків завідувача сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області у період з 23.06.2020 до 31.12.2021.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 18.04.2022.