Справа № 420/11663/21
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11663/21

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Місце та час укладення судового рішення « 15:12», м.Одеса

Повний текст судового рішення складений 28.10.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стройспецтехніка» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

07.07.2021р. товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) «Стройспецтехніка» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2021р. №№ про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 9732грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 6488грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 3244грн.; про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1454141грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 1163313грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 290828грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій з контрагентами є безпідставними та спростовуються первинними документами бухгалтерської і податкової звітності, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. позовні вимоги задоволено, оскільки фактичні обставини справи та бухгалтерські документи засвідчують здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами, а також своєчасність, достовірність та повноту нарахування та сплати до бюджету податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п.20.1.4. п.20.1. ст.20, п.77.1. ст.77 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 17.02.2020р. №591 проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Стройспецтехніка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018р. по 30.09.2019р., за результатами якої складений акт від 12.03.2021р. № 3759/15-32-07-02/39111320.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п.44.1, 44.2 ст.44 та пп. 134.1,1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, п.1, п.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся на загальну суму 6488грн., у тому числі: півріччя 2019 року - 6488грн.; п.44.1 ст. 44, пп. «а» п. 198.1 та абз.1 п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України від 0.12.2010р. №2755-VІ, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1164313грн., у т.ч.: за вересень 2019 року - на суму 1164313грн. /т.1 а.с.23-82/

За результатом розгляду акту перевірки, податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 02.04.2021р. №№ про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 9732грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 6488грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 3244грн.; про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1454141грн., а саме за податковими зобов`язаннями на суму 1163313грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 290828грн. /т.1 а.с.14-15/

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.231 п.14. ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст.1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин 1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Крім того, за приписами п.3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. №73 зобов`язання - заборгованість підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічної вигоди.

Кредиторська заборгованість - зобов`язання підприємства перед іншими юридичними та фізичними особами.

Відповідно до п.5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000р. №20 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Відповідно до п.5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів Україні від 29.11.1999р. №290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного визначена господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п.2.4 гл.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 - первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну несе власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Водночас, відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Під час проведення податкової перевірки позивача, контролюючий орган дійшов висновку щодо нереальності (фіктивності) господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Актів-Інком», ТОВ «Торгівельна фірма «Геліос», ТОВ «Технічне підприємство «Станкоімпорт».

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Стройспецтехніка» (замовник) замовив у квітні 2019р. у ТОВ «Актів-Інком» (виконавець) виконання робіт по ремонту гідронасосу ходу у котку ВОМАG BW174AD, державний номер НОМЕР_1 , заводський номер 62.

На підтвердження реальності виконання на замовлення позивача «Актів-Інком» вказаних робіт, позивачем до суду надано: службову записку головного інженера щодо необхідності ремонту гідронасосу ходу у котку ВОМАG BW174AD, державний номер НОМЕР_1 , заводський номер 62 у зв`язку з його поломкою; свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію машини котка дорожнього ВОМАG BW 174 AD; платіжне доручення №4296 від 22.05.2021р. та №113 від 24.05.2021р. про сплату ТОВ «Стройспецтехніка» на користь ТОВ «Актів-Інком» 232500грн. та 20000грн.; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №АВ-0037; оборотно-сальдові відомості. /т.1 а.с.83-90/

При цьому, відсутність письмового договору між учасниками господарських правовідносин не свідчить про відсутність господарської операції, якщо така підтверджується первинними документами. Так, господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Також, 24.07.2018р. між ТОВ «Стройспецтехніка» (покупець) та ТОВ «Торгівельна фірма «Геліос» укладено договір поставки товару №2407/ГС, згідно умов якого продавець зобов`язується, відповідно до наданих заявок покупця, передати у власність покупця товар, зазначений в п.п.1.2. договору, а покупець - належним чином прийняти і оплатити товар. Найменування товару: Бітум нафтовий БНД 60/90, бітум нафтовий БНД 70/100. /т.1 а.с.91-93/

На підтвердження реальності виконання умов вищезазначеного договору, позивач надав до суду: видаткові накладні; товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів; рахунки на оплату; платіжні доручення; оборотно-сальдові відомості. /т.1 а.с.94-140/

01.10.2018р. ТОВ «Стройспецтехніка» (покупець) та ТОВ «Технічне підприємство «Станкоімпорт» (продавець) укладено договір поставки товару №0110/СС, за умовами якого продавець зобов`язується, відповідно до наданих заявок покупця, передати у власність покупця товар, зазначений в п.п.1.2. договору, а покупець - належним чином прийняти і оплатити товар. Найменування товару: Бітум нафтовий БНД 60/90, бітум нафтовий БНД 70/100. /т.1 а.с.141-143/

На підтвердження реальності виконання умов вищезазначеного договору, позивач надав до суду: видаткові накладні; товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів; рахунки на оплату; платіжні доручення; оборотно-сальдові відомості. /т.1 а.с.144-179/

При цьому, позивач, як платник податку самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни. У разі якщо контрагентами були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.11.2018р. у справі №820/3279/13-а, від 25.01.2019р. у справі №808/3411/16, від 10.07.2020р. у справі №815/146/13-а, від 30.11.2020р. у справі №520/11796/18.

Крім того, позивачем на підтвердження використання поставленого вищезазначеними контрагентами товару у господарській діяльності, надано до суду первинні документи щодо господарських операцій з ТОВ «Орловський 2012», комунальним підприємством «Міські дороги», комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Одеса», Усатівською сільською радою, комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси».

Також позивачем надано докази наявності матеріально-технічної бази: договори оренди нерухомого майна №1 від 03.01.2017р., №1406/01 від 14.06.2019р., укладені з ТОВ «Орловський 2012» (орендодавець), з додатками та актом прийому-передачі, відповідно до яких в порядку та на умовах, визначених договорами, орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне володіння нерухоме майно загальною площею 2734,20кв.м., а саме: ремонтно-механічна майстерня (літ. Г), загальною площею 231,40кв.м.; центральний склад та ОПС (літ. Є), загальною площею 195,80кв.м.; склад ПЗМ (літ. К), загальною площею 30кв.м.; механічна майстерня (літ. М), загальною площею 244,40кв.м.; склад цементу (літ. С), загальною площею 232.60кв.м.; будівля навісу для переробки та підсушки сировини (літ. Ц), загальною площею 1800кв.м.: тимчасова споруда з азбестобетону (VI), що розташовані за адресою: Одеська обл., Біляївський район, с.Нерубайське; /т.1 а.с.180-192/

Так, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов`язку суб`єкта господарювання здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, суд приходить до висновку, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит та податку на прибуток не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. У свою чергу, недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість виконати роботи або надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих робіт/послуг, у тому числі й по ПДВ, адже судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Відповідачем, в свою чергу, не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з будь-якими можливими протиправними діями контрагентів.

Отже, позивач як добросовісний платник податків не може нести відповідальність за можливі негативні наслідки господарської діяльності його контрагентів, а тим більше за відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів.

З аналізу норм ст.ст. 14, 44, 198, 201 ПК України та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Таким чином, надані ТОВ «Стройспецтехніка» документи підтверджують фактичне проведення господарських операцій з вищезазначеними контрагентами, оскільки вони розкривають суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Єщенко О.В. Яковлєв О.В.