Справа № 160/21613/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1: головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідача 2: ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправною дію ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо видачі довідки №691/20, яка подається для одержання документів, що підтверджують громадянство України, та скасувати рішення ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 13 липня 2020 року про оформлення набуття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України за народженням відповідно до частини 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 - з моменту її народження.
06 грудня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява про уточнення позовної заяви, а саме: ОСОБА_1 звернувся до відповідача 1: головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , в якій позивач просив визнати протиправною дію ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо видачі довідки №691/20, яка подається для одержання документів, що підтверджують громадянство України, та скасувати рішення ГУ ДМС України у Дніпропетровській області від 13 липня 2020 року про оформлення набуття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України за народженням відповідно до частини 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 - з моменту її народження.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.11.2019 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народилась у м. Воронеж, Російська Федерація (надалі - РФ). Позивачем було надано згоду на тимчасовий виїзд дитини разом з матір`ю до України (з 30.03.2020 року по 20.04.2020 року) з метою відпочинку. Мати дитини - ОСОБА_2 на територію РФ не повернулась після закінчення періоду, зазначеного у дозволі позивача на виїзд, у зв`язку з чим позивачем було ініційовано на території РФ судовий спір про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Позивачу стало відомо, що 02.07.2020 року ОСОБА_2 звернулась до Нікопольського РВ ГУ ДМС у Дніпропетровській області із клопотанням про оформлення набуття громадянства України за народженням дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13.07.2020 року ГУ ДМС у Дніпропетровській області було прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року - з моменту її народження, про що видано відповідну довідку про реєстрацію особи громадянином України №691/20. Позивач не погоджується із наведеним рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області, наголошує, що ОСОБА_1 не надавав дозволу на виїзд на постійне місце проживання до України та такі відомості були приховані від відповідача матір`ю дитини. Спираючись на положення ст. 10 Закону України «Про міжнародне приватне право», позивач вказав на нікчемність дій матері дитини щодо звернення до органів ДМС і з клопотанням про оформлення набуття громадянства України. Позивач зазначив, що дитина - ОСОБА_3 залишається громадянкою РФ та незаконно набула друге громадянство України. Окремо позивач посилався на звернення до правоохоронних органів та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення в ЄДРДР ОСОБА_2 по факту викрадення дитини. При обґрунтуванні позову ОСОБА_1 зазначив про необхідність врахування судом Гаазької конвенції 1980 року. Позивач просив врахувати наведені обставини, визнати протиправними дії відповідача та скасувати рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 13.07.2020 року, як таке, що прийняте з порушенням законодавства та з приховуванням обставин, що мають значення та з порушенням процедури його прийняття.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року також було задоволено клопотання ОСОБА_1 та витребувано від відповідача рішення від 13 липня 2020 року про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за народженням, відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року - з моменту її народження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
21.01.2022 року відповідачем надано відзив на позов, в якому ГУ ДМС у Дніпропетровській області навело правове обґрунтування правомірності своїх дій - положення ч. 1 ст. 7 України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року, а саме: особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України, а також посилалось на дотримання п. 17 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001), в якому наведено вичерпний перелік документів, на підставі яких державний орган приймає відповідне рішення. Відповідач з урахуванням доводів позивача додатково зазначив, що дитина стає громадянином України автоматично з моменту народження та набуває громадянство України незалежно від того, народилась вона на території України чи за її межами. ГУ ДМС у Дніпропетровській області вказано на те, що при прийнятті рішення від 13.07.2020 року було враховано, що ОСОБА_2 є громадянкою України. Відповідачем наголошено на тому, що позивачем в позові не наведено жодного аргументу та не надано доказів щодо протиправності дій саме ГУ ДМС у Дніпропетровській області, а лише містяться відомості щодо протиправних дій ОСОБА_2 . Відповідач, з огляду на зазначене у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
31.01.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначено доводи, аналогічні наведеним у позовній заяви, та наголошено, що дитина - ОСОБА_3 проживає в Україні не на законних підставах, наразі на території РФ вирішується спір про визначення місця проживання дитини. Окремо позивач навів посилання на положенні ст. 4 Конституції України, якою визначено, що в Україні існує єдине громадянство, а дитина з народження має громадянство РФ, тому не може мати друге громадянство.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
09 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим повторно Територіальним відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального та Ленінського району м. Воронежу управління РАЦС Воронезької області 14.05.2020 року.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно Територіальним відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального та Ленінського району м. Воронежу управління РАЦС Воронезької області 14.05.2020 року, підтверджується народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
02.07.2020 року до Нікопольського районного відділу ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 було подано заяву про оформлення набуття громадянства України за народженням дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Воронеж, Воронезької області, Російська Федерація, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року.
Разом з заявою від 02.07.2020 року ОСОБА_2 було надано до територіального підрозділу за місцем проживання документи: заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням, копію свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , місце видачі свідоцтва НОМЕР_4 Територіальний відділ ЗАГС Центрального і Ленінського районів м. Воронежу управління ЗАГС Воронезької області, дата видачі 19 грудня 2019 року, копію паспорту громадянина України.
13 липня 2020 року ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року - з моменту її народження, про що видано відповідну довідку про реєстрацію особи громадянином України №691/20.
Позивач не погодився з діями ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України №691/20 та рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 13 липня 2020 року про оформлення набуття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України за народженням, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої, третьої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України».
Частиною першою статті 1 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається:
2) за територіальним походженням;
3) внаслідок прийняття до громадянства;
4) внаслідок поновлення у громадянстві;
5) внаслідок усиновлення;
6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя;
7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;
8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;
9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;
10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Згідно з частинами першою, восьмою ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства за народженням, є громадянином України з моменту народження.
Тобто, громадянство України дитина набуває автоматично. При цьому не має значення, перебували батьки особи в шлюбі на момент народженні чи ні.
З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень (далі - «Порядок №215»).
Цей Порядок відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення і перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Пункт 17 Порядку №215 визначає перелік документів, необхідних для здійснення процедури набуття громадянства України за народженням.
Так, для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України (частина перша статті 7 Закону), один з її батьків подає такі документи:
а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням;
б) копію свідоцтва про народження особи;
в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження.
Пунктом 5 Порядку №215 передбачено, що заява та інші документи з питань громадянства дитини подаються одним з її батьків або іншим законним представником дитини за місцем проживання дитини або одного з її батьків чи іншого законного представника.
Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території У країни або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.
Проаналізувавши зазначені норми законодавства, суд зробив висновок про те, що для оформлення набуття громадянства України за народженням дитини батьки або один із батьків повинні надати копії документів, зокрема, копію свідоцтва про народження дитини і копію паспорта громадянина України, що підтверджують факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження.
Водночас, чинними на момент виникнення спірних правовідносин нормами законодавства не передбачена перевірка органами міграційної служби правомірності перебування дитини на території України, наявності дозволу другого з батьків для оформлення процедури набуття громадянства України, тощо. Такий дозвіл чинним законодаством України не вимагається.
Як встановлено судом, до заяви про оформлення набуття особою громадянства України за народженням, позивач, як мати дитини і заявник, надала копію паспорта громадянина України, копію свідоцтва про народження дитини, водночас надання заявником або витребування державним органом інших документів від заявника Порядком №215 не передбачено.
Отже, судом встановлено, що ГУ ДМС у Дніпропетровській області не було вчинено протиправних дій під час видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України №691/20 та правомірно прийнято рішення від 13.07.2020 року за заявою ОСОБА_2 від 02.07.2020 року про оформлення набуття громадянства України за народженням відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року - з моменту народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З урахуванням наведеного, суд зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають стягненню з головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та внесенням змін до Указу Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, розгляд справи здійснено 15.04.2022 року.
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколайчук С.В. перебувала у щорічній відпустці з 04.04.2022 рокупо 12.04.2022 року.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук