Справа № 440/2204/22
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/2204/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 24.12.2021 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд у власність із земель комунальної власності, орієнтовним розміром 0,25 гектара в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району", яким у задоволенні останньої відмовлено;

- зобов`язати Терешківську сільську раду Полтавського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність із земель комунальної власності, орієнтовним розміром 0,25 гектара в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району, у відповідності до поданої позивачем заяви.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/9430/21 від 25.10.2021 позов ОСОБА_1 до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення сьомої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 28 травня 2021 року "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд". Зобов`язано Терешківську сільську раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності орієнтовним розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Цибулі на території Терешківської сільської ради, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 25.11.2021 року. Відповідач повторно протиправно, як на його думку, відмовив у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, не передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. Оскільки протиправне рішення відповідача полягає у необґрунтованій відмові, позивач вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

02.03.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що на території Терешківської сільської ради 02.12.2020 на другій сесії 8 скликання прийнято рішення "Про пріоритетність використання земель комунальної власності не наданих у власність чи користування": згідно п. 3 прийнятого рішення - "у зв`язку з великим попитом, та звернень громадян, щодо вільних земельних ділянок на території ОТГ, внести пропозицію провести аудит земельних ділянок в адміністративних межах ОТГ для підвищення рівня прозорості та публічності під час реалізації повноважень у галузі земельних відносин"; згідно п. 4 прийнятого рішення - "згідно п. 3 даного рішення призупинити надання дозволу на розробку проектної документації, щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність, до проведення робіт з інвентаризації земель та реорганізації на території Терешківської ОТГ Полтавського району Полтавської області". 17.06.2021 ОСОБА_1 було надіслано відповідь, що прийнявши до уваги рекомендації постійної комісії земельних ідносин, навколишнього середовища, екології та благоустрою, на підставі п.п. 3, 4 рішення "Про пріоритетність використання земель", сесія відмовила гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Відповідач вважає, що дане рішення не обмежує набуття права на земельну ділянку та після завершення врегулювання питання щодо інвентаризації земель комунальної власності на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області виникне питання можливості на позитивне рішення.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Терешківської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Цибулі на території Терешківської сільської ради. До цього клопотання позивачем було додано графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки, копію паспорту та копію картки платника податків. 28.05.2021 Терешківська сільська рада, розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 , прийняла рішення "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", яким відмовила гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (код згідно КВЦПЗ 02.01) в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (пункт 1). Після завершення врегулювання питань щодо інвентаризації земель комунальної власності на території Теришківської сільської ради виникатиме можливість на позитивний розгляд та рішення (пункт 2).

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішення відповідача від 28.05.2021 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/9430/21 від 25.10.2021 позов ОСОБА_1 до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення сьомої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 28 травня 2021 року "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд". Зобов`язано Терешківську сільську раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності орієнтовним розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Цибулі на території Терешківської сільської ради, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 25.11.2021 року.

Відповідач повторно прийняв рішення від 24.12.2021 року про розгляд "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд у власність із земель комунальної власності, орієнтовним розміром 0,25 гектара в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району", яким у задоволенні останньої відмовлено.

Не погодившись з рішенням сьомої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 24.12.2021 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню сьомої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 24.12.2021 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд", суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України, відповідно до приписів частини 1 якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі №21-358а13 та в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 07.06.2019 у справі №826/17196/17, від 25.02.2020 у справі №723/1964/14-а, від 22.04.2020 у справі №818/1707/16.

Земельний кодекс України не тільки визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, але й зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до Терешківської сільської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Цибулі на території Терешківської сільської ради. До цього клопотання позивачем було додано графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки, копію паспорту та копію картки платника податків.

У оскаржуваному рішенні жодних зауважень до форми та змісту заяви відповідачем не зазначено, як не вказано й жодних недоліків документів, які були подані позивачем разом із заявою.

За результатами розгляду заяви позивача, 28.05.2021 Терешківська сільська рада, прийняла рішення "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", яким відмовила гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (код згідно КВЦПЗ 02.01) в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (пункт 1). Після завершення врегулювання питань щодо інвентаризації земель комунальної власності на території Теришківської сільської ради виникатиме можливість на позитивний розгляд та рішення (пункт 2).

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про скасування рішення відповідача від 28.05.2021 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/9430/21 від 25.10.2021 позов ОСОБА_1 до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення сьомої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 28 травня 2021 року "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд". Зобов`язано Терешківську сільську раду Полтавського району Полтавської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності орієнтовним розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд на території с. Цибулі на території Терешківської сільської ради, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 25.11.2021 року.

Відповідач повторно прийняв рішення від 24.12.2021 року про розгляд "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд у власність із земель комунальної власності, орієнтовним розміром 0,25 гектара в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району", яким у задоволенні останньої відмовлено.

У спірному рішенні відповідачем не вказано, яким саме вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, не відповідає місце розташування бажаної позивачем земельної ділянки та у чому саме полягає така невідповідність.

Рішення другої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради "Про пріоритетність використання земель" від 02.12.2020, на яке наявне посилання у оскаржуваному рішенні, не є нормативно-правовим актом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд критично оцінює доводи відповідача про правомірність оскаржуваного рішення з посиланням на певні пункти рішення другої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради "Про пріоритетність використання земель" від 02.12.2020.

Спірне рішення не містить жодного обґрунтування, яке б відповідно до вимог частини 7 статті 118 Земельного кодексу України могло було підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, відповідач посилався виключно на проведення інвентаризації земельної ділянки.

Проте така підстава для відмови у наданні дозволу на розробку землевпорядної документації не передбачена статтею 118 ЗК України.

Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту проведення інвентаризації земель та включення до переліку земельних ділянок, щодо яких проводиться інвентаризація, обраної позивачем земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, усупереч наведеній нормі відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності місця розташування бажаної позивачем земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а отже, відповідачем не доведено правовірності оскаржуваного рішення.

Зазначений відповідачем у спірному рішенні намір провести інвентаризацію земель комунальної власності не є обставиною, яка відповідно до приписів статті 118 Земельного кодексу України могла слугувати підставою для відмови у надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки намір провести інвентаризацію не свідчить про невідповідність місця розташування бажаної позивачем земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Інших обґрунтованих пояснень, що свідчили б про наявність визначених законом підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою спірне рішення не містить.

Суд зауважує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а також надання оцінки усім фактам та обставинам, що мають значення.

З огляду на те, що відповідачем не надано заявнику обґрунтованих пояснень та не наведено будь-яких конкретних доводів щодо того, що обрана ним земельна ділянка через її місце розташування порушує вимоги законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення не містить вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідачем не конкретизовано, які саме докази, на думку відповідача, мав надати та не надав позивач.

У оскаржуваному рішенні відповідач взагалі не посилався, як на підставу відмови у задоволенні клопотання позивача, на не надання позивачем будь-яких документів.

Водночас, з приписами частини 6 статті 118 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Земельним кодексом України у статті 118 встановлено вичерпний перелік документів, які мають надаватися разом із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, серед яких відсутні документи, що вимагаються відповідачем (документи, які б беззаперечно свідчили про невикористання позивачем законного права на безоплатне отримання земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд).

У свою чергу, Терешківська сільська рада не позбавлена права у разі наявності будь-яких сумнівів щодо реалізації ОСОБА_1 права на отримання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, самостійно отримати такі докази.

Спірне рішення є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а саме індивідуальним актом, прийнятим суб`єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів ОСОБА_1 та яким фактично порушено право позивача на належний розгляд його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, за встановлених обставин справи та наведених вище норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення сьомої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 24.12.2021 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд" прийняте відповідачем не на підставі, не спосіб, що визначені Конституцією та Земельним кодексом України, та необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність із земель комунальної власності, орієнтовним розміром 0,25 гектара в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району, у відповідності до поданої позивачем заяви, суд виходить з наступного.

В силу положень частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У відповідності до Рекомендацій № К (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган з кількох юридично допустимих рішень може обирати те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Водночас, суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд звертає увагу на те, що рішення суб`єкта владних повноважень про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень має містити вичерпні підстави для такого рішення, з метою гарантування права особи на оскарження такого рішення та запобігання можливим подальшим діям, направленим на позбавлення права особи на вільне використання земельної ділянки та неодноразовому зверненню особи до суду за захистом своїх прав.

Суд зазначає, що дискреційні функції Відповідача як суб`єкта владних повноважень стосовно відмови в наданні містобудівних умов та обмежень досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, оскільки такі рішення мають відповідати положенням чинного законодавства та можуть бути оскаржені у судовому порядку.

Суд вважає, що у даному випадку у Відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з чим повний та ефективний захист порушеного права Позивача потребує зобов`язання Відповідача прийняти рішення певного змісту, оскільки випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду, судом не встановлено.

Оскільки факт невідповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні судом не встановлено, то підстави для відмови у наданні Позивачу містобудівних умов та обмежень забудови вказаної земельної ділянки були відсутні.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Оскільки матеріали справи свідчать про протиправність прийняття Відповідачем спірного рішення та враховуючи, що будь-які інші перешкоди для надання Позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд вважає, що ефективний захист порушеного права Позивача потребує зобов`язання Відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність із земель комунальної власності, орієнтовним розміром 0,25 гектара в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району, у відповідності до поданої позивачем заяви, що є гарантією того, що спір між сторонами буде вирішений остаточно.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає повному задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 05.02.2022.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 229, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області (ідентифікаційний код 21044349, вул. Шевченка, 1А, с. Терешки, Полтавський район, Полтавська область) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення сьомої сесії восьмого скликання Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 24.12.2021 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд у власність із земель комунальної власності, орієнтовним розміром 0,25 гектара в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району".

Зобов`язати Терешківську сільську раду Полтавського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність із земель комунальної власності, орієнтовним розміром 0,25 гектара в с. Цибулі на території Терешківської сільської ради Полтавського району, у відповідності до поданої позивачем заяви

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривни сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко