Справа № 440/3151/22
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 квітня 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/3151/22

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної прокуратури про:

- визнання протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнення з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 244 791,68 грн.

Ухвалою суду від 01 березня 2022 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено позивачеві усунути недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку з доказами поважності причин його пропуску.

Також ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року роз`яснено позивачу, що в разі, якщо він не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява буде йому повернута.

Копію ухвали суду від 01 березня 2022 року позивач отримав 29 березня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

04 квітня 2022 року до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначено, що після здійснення прокуратурою остаточного розрахунку (24.03.2021) позивач неодноразово в усній та письмовій формі звертався у бухгалтерію установи з питанням надання інформації (довідки) щодо суми мого середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні. На звернення від прокуратури відповіді або не надавались, або надавались відписки. Так, згідно листа Полтавської обласної прокуратури від 18.03.2021 №21-218 вих 21 визначення розміру середнього заробітку працівника за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до компетенції Полтавської обласної прокуратури, листом від 08.11.2021 за №27-98-ЗПШ-2021 прокуратурою надано відповідь, що розрахунок середнього заробітку бухгалтерією установи не створювався, отже надати відповідну довідку не є можливим. Окрім того, у період з 27.05.2021 по 10.11.2021 позивач перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, у зв`язку із тяжким захворюванням хребта та до кінця 2021 року проходив відповідні реабілітаційні заходи щодо укріплення стану здоров`я. У вказаний період увесь час присвятив лікуванню та необхідним процедурам і не мав можливості займатись питаннями стягнення належних до виплати коштів. Також зазначив, що відповідно до ст. 17 КАС України, у період з 24.03.2021 (дата остаточного розрахунку при звільненні) до 23.02.2022 (дата звернення до суду) позивачем вживались заходи щодо досудового врегулювання питання виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, але будь-яких позитивних результатів такі заходи не принесли. Тобто, Полтавська обласна прокуратура, маючи встановлений ст.117 КЗпП України обов`язок здійснити відповідні виплати, свідомо порушила вимоги законодавства та змусила позивача звернутись за захистом свої прав до суду.

Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви про поновлення строку звернення до суду, дійшов наступних висновків.

Частинами першою-третьою статті 122 Кодексу адміністративного суду України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою цієї статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, строк звернення до суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби становить один місяць, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У пункті 57 постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 зазначено, що за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Отже, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування не є заробітною платою, у зв`язку з чим звернення до суду з вимогами про його стягнення обмежується строком звернення до суду.

Висновок щодо норми права, яка підлягає застосуванню до випадків обчислення строків звернення до суду колишніх публічних службовців з вимогами про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні було викладено в постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №240/532/20 у випадку, коли позов про стягнення відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, подано колишнім публічним службовцем, строк звернення до суду встановлюється частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Критеріями оцінки причин поважності пропуску строку звернення до суду є: 1) обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 473/2236/17.

Частиною 4 статті 122 КАС України визначено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, тримісячний строк звернення до суду застосовується лише у разі якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору.

Разом з тим ані Законом України "Про прокуратуру", ані будь-яким іншим законом не передбачено можливість досудового порядку вирішення спору щодо виплати заробітної плати та інших видів заробітної плати прокурора при звільненні з публічної служби.

Посилання позивача на те, що про порушення свого права вона дізналася із листів відповідача є необгрунтованим, оскільки в цих листах відсутня інформація стосовно невиплати йому середнього заробітку, таке посилання позивача суд розцінює виключно як його спробу у будь-який спосіб довести суду дотримання строку звернення до суду з цим позовом.

Судом визнається безпідставним посилання позивача на те, що у нього не було можливості звернутися до суду із адміністративним позовом, враховуючи те, що він знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, оскільки позивачем не надано доказів про знаходження позивача на лікуванні, а також проходження ним реабілітаційних заходів щодо укріплення стану здоров`я.

В свою чергу, суд зазначає, що амбулаторне лікування - це лікування, що проводиться на дому або при відвідуванні самими хворими лікувального закладу (на відміну від стаціонарного лікування, яке здійснюється із переміщенням пацієнта в лікарню); стаціонарне лікування - це госпіталізація пацієнта та надання кваліфікованої допомоги з подальшим спостереженням за його загальним станом.

Тобто, перебуваючи на амбулаторному та стаціонарному лікуванні позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду у встановлений ч.2 ст. 122 КАС України строк, в тому числі в електронному вигляді через «Електронний суд».

Таким чином, позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку їх оскарження, а наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів позовної заяви слідує, що 24.03.2021 Полтавською обласною прокуратурою перераховано на користь позивача вихідну допомогу при звільненні у розмірі 18034,26 грн., що визнається позивачем в позовній заяві та підтверджується випискою з карткового банківського ранку позивача.

Отже, місячний строк звернення до суду із позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розпочався 25.03.2021 та закінчився 26.04.2021.

Водночас позов подано до Полтавського окружного адміністративного суду через канцелярію суду - 24.02.2022, що підтверджується відміткою на штампі вхідної кореспонденції суду, тобто із пропущенням місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Таким чином, наведені позивачем обставини не чинили об`єктивних перешкод для реалізації позивачем права на звернення до суду в межах строку, встановленого КАС України.

Позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку їх оскарження, а наведені позивачем обставини не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що підстави для поновлення строку, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, тому заява про поновлення строку звернення до суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Також пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи наведене, позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва