Справа № 140/1982/22
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/1982/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Димарчук Т.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 14.02.2021 №17; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком згідно з п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08.02.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю дитини з інвалідністю, має страховий стаж 27 років, та відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 14.02.2021 № 17 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки у наданому висновку ЛКК № 9 від 13.01.2021, виданому КП «Луцька міська дитяча поліклініка», відсутня інформація про те, що син заявниці ОСОБА_2 мав медичні показання для визначення його дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Позивач не погоджується із рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 14.02.2022 № 17 та вказує, що має право на призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства після досягнення 50 років згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, а до заяви про призначення вказаної пенсії нею було надано усі необхідні документи.

Вказує на те, що її син ОСОБА_2 із народження мав проблеми зі здоров`ям, які вона впродовж дитячого віку була змушена лікувати, в тому числі, в алергологічній лікарні смт Солотвино Закарпатської області (про що свідчать виписки із історій хвороби) , адже дитині був поставлений діагноз бронхіальна астма середньої важкості змішаної форми.

Висновком ЛКК №9 від 13.01.2021 підтверджено те, що її син має захворювання, яке впродовж тривалого лікування призвело до стійкої втрати функції організму та стало показом для визнання дитини інвалідом та мало місце до шести років.

Оскільки її син визнаний інвалідом з дитинства, мав медичні показання для визнання його інвалідом дитинства до шестирічного віку, позивач вважає, що після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу більше 15 років вона має право на призначення дострокової пенсії.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 12.03.2022 №274/0300-09-17 відповідач ГУ ПФУ у Волинській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення.

Як зазначив представник ГУ ПФУ у Волинській області, у разі якщо дитина визнана дитиною - інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, то заявник повинен надати висновок ЛКК про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/ або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18 років (висновок про час настання інвалідності). Проте, у висновку ЛКК №9 від 13.01.2021 щодо сина позивача відсутня інформація про те, що він мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, тому відсутні підстави для призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.

З наведених підстав та з посиланням на висновки Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а ГУ ПФУ у Волинській області просило у задоволенні позову відмовити.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 08.02.2021 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви необхідний пакет документів, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с.22). До заяви, серед інших документів, було додано виписки з актів огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно з яких вбачається, що ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства другої групи (а.с.14-19), а також висновок ЛКК № 9 від 13.01.2021, виданий Комунальним підприємством «Луцька міська дитяча поліклініка», у якому зазначено, що захворювання (бронхіальна астма) ОСОБА_2 , яке впродовж тривалого лікування призвело до стійкої втрати функцій органу та стало показом для визнання дитини інвалідом мало місце у віці до шести років (а.с.12)

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 14.02.2021 № 17 позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком, оскільки у висновку ЛКК № 9 від 13.01.2021, виданому КП «Луцька міська дитяча поліклініка» вказано, що захворювання, яке впродовж тривалого лікування призвело до стійкої втрати функції організму та стало показом для визнання дитини інвалідом та мало місце до шести років. Однак, у висновку відсутня інформація про те, що син заявниці ОСОБА_2 , мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку (а.с.10).

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти. Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова права на соціальний захист є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон №1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості відмови органу Пенсійного фонду України у призначенні позивачу пенсії на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058- IV.

Пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали осіб з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абзацу сьомого підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами) до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV).

Згідно з пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття особа з інвалідністю установлюється статтею 2 Закону України від 21.03.1991 №875-ХІІ Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні (Закон №875-ХІІ), а також статтею 1 Закону України від 06.10.2005 №2961-ІV Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні (далі - Закон №2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу третього статті 1 Закону №2961-ІV дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Згідно з частиною дванадцятою статті 7 Закону №2961-ІV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, передбачено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Такий висновок ЛКК дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону №1058-IV. Встановлення органами медико-соціальної експертної комісії інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а підтримала правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 27.05.2014 у справі №21-133а14 щодо дострокового призначення пенсії за віком, згідно з яким мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку ЛКК, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а наголосила на тому, що визначення терміну інвалід з дитинства не міститься ані в Законі №875-ХІІ, ані в Законі Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. При цьому за змістом абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові для призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до шести років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною шостою статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Велика Палата Верховного Суду вказала на недоцільність висновку Касаційного адміністративного суду про тлумачення поняття інвалід з дитинства як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років; при вирішенні питання про наявність права на призначення дострокової пенсії матері враховується не тлумачення поняття інваліда з дитинства, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Верховний Суд від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступав (наприклад, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі №336/2781/17-а).

Отже, виховання дитини до шестирічного віку з показаннями для визнання її особою з інвалідністю у віці до шести років є підставою для призначення матері інваліда з дитинства дострокової пенсії за віком.

У розглядуваній справі позивачу ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV у зв`язку з ненаданням документів про те, що її син мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку (оскільки вперше ОСОБА_2 визнаний дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку).

Однак, суд з таким висновком ГУ ПФУ у Волинській області не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, син позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний інвалідом з дитинства другої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ВЛН № 0053218 від 11.12.09 (а. с. 18). При цьому, ЛКК Комунального підприємства «Луцька міська дитяча поліклініка» надала висновок № 9 від 13.01.2021, у якому чітко зазначено, що захворювання ОСОБА_2 (бронхіальна астма), яке впродовж тривалого лікування призвело до стійкої втрати функції організму та стало показом для визнання дитини інвалідом та мало місце до шести років (а.с.12).

На переконання суду, висновок ЛКК Комунального підприємтва «Луцька міська дитяча поліклініка» № 9 від 13.01. 2021 підтверджує, що дитина позивачки мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, а відповідач ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не взяв вказаний висновок ЛКК, а також інші подані позивачем документи, які відповідають вимогам пункту 2.18 Порядку № 22-1, та дійшов помилкового висновку про відсутність у позивачки права на призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

Суд вважає безпідставними посилання представника ГУ ПФУ у Волинській області на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а (як на підставу правомірності оскаржуваного рішення), адже у справі, що переглядалась Верховним судом позивач Особа-3 стверджувала, що Законом №1058-ІV не передбачено необхідності при зверненні за призначенням пільгової пенсії як матері інваліда з дитинства подання висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, а тому жодного висновку не надала, у зв`язку із чим позивачу було відмовлено у задоволенні позову.

У справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 надала необхідний висновок № 9 від 13.01.2021 виданий лікарсько-консультативною комісією Комунального підприємства «Луцька міська дитяча поліклініка», а тому підтвердила своє право на призначення дострокової пенсії за віком згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач досягла необхідного віку (50 років), у неї наявний необхідний страховий стаж (не менше 15 років) та надала разом із заявою від 16.07.2021 необхідні документи, які передбачені пунктом 2.18 Порядку № 22-1, та підтверджують її право на призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, тому відповідач ГУ ПФУ у Волинській області оскаржуваним рішенням від 14.02.2021 №17 безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, з 08.02.2021 (дати звернення із заявою про призначення пенсії).

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн, сплачений квитанцією від 10.02.2022 (а. с. 7).

Керуючись статтями 139, 243 - 246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 14.02.2021 №17 про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) дострокову пенсію за віком згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, з 08 лютого 2021 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 992, 40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Димарчук