Справа № 157/255/22
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/255/22
Провадження №2-а/157/26/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Вавдіюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, інспектора відділу реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Гилюка Богдана Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 613418 від 27 січня 2022 року, а провадження у справі закрити. В обґрунтування вимог зазначає, що оскаржуваною постановою його визнано винуватив у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. ч. 1, 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 та ст. 125 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Відповідно до постанови він 27 січня 2022 року о 08 год. 20 хв. у м. Ковель по вул. Луцька керував транспортним засобом марки «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 , не був пристебнутим ременем безпеки, здійснив обгін на перехресті, перетнув суцільну лінію розмітки, не мав вогнегасника, не мав страхового полісу. Зазначену постанову вважає необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам закону, оскільки, керуючи автомобілем, він обігнав автомобіль, який рухався попереду, після чого був зупинений працівником поліції, який повідомив йому, що він перетнув суцільну смугу дорожньої розмітки. Він заперечив проти такого порушення та пояснив, що суцільної лінії не перетинав, оскільки в місці обгону, до нього та після не було будь-якої дорожньої розмітки взагалі, у зв`язку з чим попросив поліцейського показати докази перетину ним суцільної смуги. Поліцейський у свою чергу повідомив, що суцільна лінія дорожньої розмітки в місці обгону була, однак з часом витерлася і її не видно, а тому він (поліцейський) притягне його до відповідальності за те, що не був пристебнутим ременем безпеки, після чого почав складати оскаржувану постанову. На вказане порушення він також заперечив, оскільки ременя відчепив після того як зупинив автомобіль на вимогу поліцейського. В ході розмови з поліцейським, останній сказав, що поспішає, попросив його підписатися у постанові, на що він погодився, після чого поліцейський відірвав від постанови корінця, якого віддав йому та сказав сплатити штраф у розмірі 510 грн. за те, що він не був пристебнутим ременем безпеки. Будучи незгідним з інкримінованим правопорушенням та знаючи, що відповідач склав оскаржувану постанову, хоча й не вручив її йому, він вирішив оскаржити її, для чого звернувся до Ковельського РУП, де на його вимогу 15 лютого 2022 року йому видали копію постанови. Ознайомившись із змістом оскаржуваної постанови, він виявив, що крім порушення щодо керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, поліцейський у цій постанові інкримінував йому обгін на перехресті, перетин суцільної смуги дорожньої розмітки, відсутність страхового полісу та вогнегасника, хоча про наявність страхового полісу та вогнегасника поліцейський взагалі в нього не запитував. Будучи особою з інвалідністю 1 групи та особисто керуючи належним йому транспортним засобом, він звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Жодного з порушень вимог Правил дорожнього руху він не вчиняв і доказів на підтвердження протилежного немає і не може бути. Крім відсутності доказів його вини у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушеннях, поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови було допущено ряд грубих порушень Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки до, під час та після складання оскаржуваної постанови, він, заперечуючи поліцейському Гилюку Б.І., що вчинив адміністративні правопорушення, повідомив останнього про незгоду з постановою, тобто оспорив допущені порушення, однак, всупереч вимогам закону, поліцейський протоколу про адміністративне правопорушення не склав, такого протоколу йому не вручив. Крім того, всупереч ст. 279 КпАП України поліцейським під час розгляду справи не роз`яснено йому права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву, із змісту якої вбачається, що він справу просить розглянути у його відсутності.

Відповідач інспектор відділу реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Гилюк Б.І. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву на позов не подав.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву не подав.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої інстанцій.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 27 січня 2022 року інспектором СРПП Ковельського РУП Гилюком Б.І. було винесено постанову серії БАВ № 613418 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ст. 125 КпАП України.

Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, ОСОБА_1 27 січня 2022 року о 08 год. 20 хв. у м. Ковель по вул. Луцька керував автомобілем марки «Фольсваген», н.з НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем безпеки, здійснив обгін на перехресті, перетнув суцільну лінію розмітки, не мав вогнегасника та страхового полісу.

Частиною 5 ст. 121 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для водіїв транспортних засобів за керування транспортним засобом з порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КпАП України встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Адміністративна відповідальність також передбачена за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди (ч. 2 ст. 122 КпАП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КпАП України адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Статтею 125 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною 3, 4 ст. 79 КАС України встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень, які повідомлялись про час дату, та місце розгляду справи, не надали суду жодних доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не повідомили причин неможливості їх подання.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73700340).

Окрім того, відповідачами, які є суб`єктами владних повноважень, відзиву на позов не було подано та не повідомлено про поважність причин його не подання, а тому суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 159 КАС України та за відсутності доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного позивачем рішення, кваліфікує зазначене як визнання відповідачами позову.

За змістом ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається те, що у ній відсутнє посилання на будь-який доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у графі «До постанови додаються» жодних відомостей не зазначено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121; ч. 1, ч. 2 ст. 122; ч. 1 ст. 126; ст. 125 КпАП України та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з позовом до суду про оскарження постанови поліцейського звернувся 23 лютого 2022 року. Згідно із штампом на постанові, копію постанови завірено 15 лютого 2002 року, і саме у цей день, як зазначає позивач у позовній заяві, він її отримав та ознайомився із змістом цієї постанови.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення позивачем не пропущено.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, інспектора відділу реагування патрульної поліції Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Гилюка Богдана Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову серії БАВ № 613418 від 27 січня 2022 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ст. 125 КпАП України у виді штрафу у розмірі 510 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суд протягом десяти днів з дня його складення.

Головуючий:О. В. Антонюк