Справа № 303/707/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 303/707/22 пров. № А/857/4391/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2022 року у справі № 303/707/22 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про забезпечення примусового видворення

суддя в 1-й інстанції Куцкір Ю.Ю.,

час ухвалення рішення 28.01.2022,

місце ухвалення рішення - м. Мукачево

дата складання повного тексту рішення 27.01.2022,-

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2022 року позивач - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , в якому просив затримати громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації на строк до 6 (шести) місяців, а саме до 27.07.2022.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2022 року позов задоволено. Затримано громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації на строк до 6 місяців, а саме до 27.07.2022 року.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, через свого представника. Апелянт вважає, що оскаржене рішення суду винесене з істотним порушенням норм процесуального права, з суттєвим порушенням прав людини на справедливий, неупереджений суд, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд позбавив відповідача на справедливий суд, оскільки судовий розгляд щодо особи, яка не володіє мовою судочинства, проведено без перекладача з офіційних мов Ісламської Республіки Афганістан, не забезпечено право давати покази, задавати питання, надавати докази. Також скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача документів, що посвідчують особу та підтверджують законність її перебування на території України, так як у відповідачки наявний документ, який посвідчує її особу, а також наявний документ родича - громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який готовий надати їй кошти для проживання в Україні до вирішення Державною міграційною службою питання про надання статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту, з якою позивач звернулася 08.02.2022. Крім того стверджує, що відповідачка не здійснювала незаконний перетин кордону, а була виявлена у межах контрольованого прикордонного району на території Берегівського району Закарпатської області. Наявність протоколу про адміністративне затримання в матеріалах справи свідчить про порушення прав іноземного громадянина, оскільки суперечать імперативним нормам частини третьої статті 261 КУпАП та статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», якими визначено обов`язок державного органу, при затриманні іноземця негайно повідомити про вказане регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Вважає, що відмітка в протоколі про повідомлення безоплатної вторинної правової допомоги не свідчить про дотримання вимог закону, оскільки адвокат так і не прибув до затриманої.

У зв`язку з наведеним апелянт вважає, що розгляд справи проведено однобічно, упереджено, без повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду. Просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, оскільки відповідно до ч.2 ст.268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду, а згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставами позову слугувало те, що відповідачку громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 27 січня 2022 року було виявлено на напрямку 224 прикордонного знаку, на відстані 1000 метрів до державного кордону, у прикордонній смузі, на території Берегівського району Закарпатської області, ділянка відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_2 прикордонного загону. Відповідач була затримана при спробі незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Угорщину у складу групи осіб, без документів, що посвідчують особу.

Своїми діями відповідач вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП та в подальшому її було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

В ході з`ясування обставин правопорушення було встановлено, що відповідач до України потрапила у порядку, встановленому чинним законодавством, через пункт пропуску «Бориспіль» 23.09.2021 року. Однак, своїми діями відповідач грубо та свідомо порушила законодавство України з прикордонних питань та підтвердила своє небажання законно перебувати на території України.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із позовом про затримання відповідача з метою ідентифікації на строк до 6 місяців.

За результатами апеляційного розгляду даної справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції лише в частині наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо затримання відповідача з метою ідентифікації, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 1 ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Частинами 11-13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п.5 вказаного Типового положення, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Судом встановлено, що відповідач документований довідкою 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №21/04 від 28 січня 2022 року про те, що зазначену особу на період прийняття рішення про затримання з метою ідентифікації у відповідності до наданих нею установчих даних вважати: громадянкою Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Також встановлено, що відповідач національних документів, які посвідчують особу, а саме внутрішнього паспорту, ID-картки, закордонного паспорта, будь-якого іншого документа, що посвідчує особу громадянина Ісламської Республіки Афганістан, виданого уповноваженим органом Ісламською Республікою Афганістан не має.

Крім цього відповідач не має документів, що дають право виїзду з України, а саме паспорта громадянки Ісламської Республіки Афганістан для виїзду за кордон, посвідки на постійне/тимчасове проживання не отримувала. Проте, у відповідності до ст.15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», право на виїзд з території України надає тільки паспорт громадянина Ісламської Республіки Афганістан. Отож, обов`язково має бути паспортний документ.

Також судом з`ясовано, що відповідачка українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження не має, коштів достатніх для повернення до країни походження та для внесення застави не має.

Слід звернути увагу на те, що додана до апеляційної скарги копія паспорта відповідачки не є належним чином засвідченим документом. Також надана копія паспорта родича - громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який готовий надати їй кошти для проживання в Україні до вирішення Державною міграційною службою питання про надання статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту, не є належним чином засвідченим документом та жодним чином не підтверджує родинних стосунків. Окрім того, апелянтом не надано доказів наявності у вказаної особи коштів для передачі відповідачці з метою її повернення до країни походження або ж для внесення застави.

Також, при вирішенні справи у суді апеляційної інстанції, колегією суддів ураховано, що особа, яка зі слів ідентифікує себе, як громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.02.2022 року звернулася до Управління міграційної служби у Закарпатській області через свого захисника (адвоката Джуган Н.Б.) із заявою про надання статусу біженця або особою яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» у разі звернення іноземця із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відомості про нього до дипломатичних представництв або консульських установ держави його походження не надсилаються.

У разі звернення іноземця під час перебування в ПТПІ із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, він продовжує перебувати в ПТПІ до остаточного прийняття рішення за заявою та на підставі відповідного рішення адміністративного суду (п. 4 розділу ІV Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства»).

Судова колегія враховує висновки ЄСПЛ у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, у нього відсутні документи на право перебування на території України та відсутнє постійне місце проживання, вона порушила вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність та обґрунтованість позову, а тому суд дійшов вірного висновку, що відповідача слід затримати з метою забезпечення ідентифікації на строк до шести місяців.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 4 ст.229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 242, 268, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2022 року у справі № 303/707/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 14 квітня 2022 року