Справа № 640/1934/20
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 квітня 2022 року

Київ

справа №640/1934/20

адміністративне провадження №К/990/5462/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Мартинюк Н.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Офісу Генерального прокурора

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року

у справі №640/1934/20

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 року №2061ц, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", з 24 грудня 2019 року і рішення кадрової комісії №5 на підставі якого винесено наказ про звільнення;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури України з 25 грудня 2019 року;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України або іншій рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 25 грудня 2019 року;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25 грудня 2019 року і до моменту прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано рішення кадрової комісії №5 Генеральної прокуратури України, в частині про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ; визнано протиправним і скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 року №2061ц; поновлено позивача на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України або іншій рівнозначній посаді з 25 грудня 2019 року; стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25 грудня 2019 року до 26 травня 2021 року. Допущено негайне виконання цього рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу службових розслідувань управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України або іншій рівнозначній посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць. У іншій частині позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено, а саме: абзац 5 резолютивної частини рішення суду першої інстанції викладено у наступній редакції: "Стягнути з Офісу Генерального прокурора (адреса: 01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код - 00034051) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25 грудня 2019 року до 26 травня 2021 року, в розмірі: 580 254, 34 грн. (п`ятсот вісімдесят тисяч двісті п`ятдесят чотири грн. 34 коп.) без врахування обов`язкових платежів". В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року залишено без змін.

10 лютого 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі №640/1934/20.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Обгрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статі 328 КАС України, вказує про відсутність висновку Верховного Суду стосовно питання застосування:

- пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX щодо визначеного цим Законом імперативу, що атестація прокурорів проводиться згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, затверджений наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 20219 року №221;

- пунктів 9 Закону розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX щодо того, що атестація прокурорів здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 7 цього розділу;

- пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 щодо повноважень кадрової комісії під час співбесіди, виходячи з предмету атестації, надавати оцінку професійній етиці та доброчесності, професійній компетентності прокурора;

- пункту 17 Закону розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX щодо дискреції кадрових комісій на прийняття рішення за результатами проходження прокурорами атестації;

- пунктів 12, 17 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-IX щодо вмотивованості та обґрунтованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурорами атестації (з огляду на розгляд конкретної справи в суд першої інстанції та її перегляд в апеляційному суді) та стосовно надання оцінки кадровою комісією дотримання вимог професійної компетентності при виконанні прокурорами практичного завдання.

При цьому скаржник наголошує, що відсутність правового висновку у спірних правовідносинах пов`язується з тим, що атестація прокурорів відбувалася поетапно: з жовтня 2019 року - Генеральна прокуратура України; з березня 2020 року - регіональні прокуратури; з листопада 2020 року - місцеві прокуратури.

В касаційній скарзі відповідач акцентує увагу на тому, що оскільки саме конкретні обставини, що сплинули на прийняття рішення, визначають межі наявної дискреції відповідного органу та його посадових осіб, то й висновок щодо застосування може бути викладено саме в конкретній справі.

Отже, доводи, які викладені в матеріалах касаційної скарги, вказують на наявність обставин, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, що є підставою для відкриття касаційного провадження з метою перевірки обставин вказаних скаржником.

Крім цього, як на підставу касаційного оскарження у цій справі відповідач зазначає пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України (необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні) та вказує на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, який викладено в постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року №120/3458/20-а, від 07 жовтня 2021 року у справі №640/449/20, від 27 жовтня 2021 року у справі №340/3563/20, від 02 листопада 2021 року у справі №120/3794/20-а, від 09 листопада 2021 року у справі №640/476/20.

Водночас, Верховним Судом встановлено, що суд апеляційної інстанції при вирішенні спору по суті позовних вимог та ухваленні судового рішення від 21 вересня 2021 року, висновки, які викладені в зазначених постановах Верховного Суду, не застосував, будь-яких посилань на зазначені судові рішення суду касаційної інстанції оскаржувана постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року не містить, що свідчить про невиконання скаржником обов`язкових умов та обґрунтувань пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України та, відповідно, відхиляються Верховним Судом.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

У касаційній скарзі скаржником порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.

В обґрунтування такого клопотання скаржник зазначає, що вперше з касаційною скаргою звернувся до Верховного Суду у строк, передбачений положеннями КАС України, проте ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2021 року вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, а 02 грудня 2021 року касаційну скаргу повторно зареєстровано у Верховному Суді.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року вдруге подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

В подальшому, скаржником було втретє подано касаційну скаргу на вказані рішення, яка повернута ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2022 року.

10 лютого 2022 року касаційну скаргу було вчетверте зареєстровано в суді касаційної інстанції.

Вказані обставини підтверджуються даними комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідно до вимог частини другої та третьої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Таким чином відповідачем не допущено необґрунтовано тривалого зволікання з реалізацією права на касаційне оскарження, а отже причини пропуску строку на касаційне оскарження слід визнати поважними та поновити такі строки.

Керуючись статтями 328, 329, 330, 334, 340 КАС України в редакції Закону №2147-VІІІ, Суд-

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Офісу Генерального прокурора про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.

3. Відкрити касаційне провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі №640/1934/20.

4. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.

5. Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва справу №640/1934/20.

6. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

Н.М. Мартинюк ,

Судді Верховного Суду