Справа № 420/10309/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10309/21
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Благоустрій» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Благоустрій» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

17 червня 2021 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) звернулось до суду першої інстанції з позовом до Комунального підприємства «Благоустрій» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (далі - КП «Благоустрій») в якому просило стягнути:

- адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 170 994,74грн.;

- пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 1 949,40грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач указував, що в силу частини 3 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ), підприємства, установи, організації самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю в рахунок нормативів робочих місць, виходячи з приписів статті 18 цього Закону.

Позивач пояснив, що за підсумками 2020 року КП «Благоустрій» не виконало норматив працевлаштування 1 особи з інвалідністю, оскільки на даному підприємстві працювала особа з інвалідністю, всього протягом одного місяця 2020 року.

Керуючись листами Мінсоцполітики від 26.03.2017 № 1/6-172 та від 27.01.2009 №1/6-30/06 Фонд поважав, що норми щодо працевлаштування осіб з інвалідністю будуть вважатися виконаними, якщо інвалід працював на підприємстві 6 місяців звітного року

Як вважає Фонд, встановлені порушення Закону №875-ХІІ, зобов`язують відповідача сплатити адміністративно - господарські санкції, в розмірі середньорічної заробітної плати, що встановлена на даному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції вважав, що на роботодавця покладено обов`язок зі створення робочих місць для інвалідів та повідомлення органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про попит на робочу силу (вакансії).

Так, підприємство, створивши з 04.08.2020 по 14.09.2020 (1 місяць) одне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю, не виконало, на думку суду першої інстанції, нормативів встановлених статтею 19 Закону №875-ХІІ (1/12=0,08=0).

До того ж, як зазначив суд, відповідач не надав доказів подання звітності «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за формою №3-ПН до центру зайнятості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, КП «Благоустрій» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволення позову.

Обґрунтування доводів апеляції зводиться до того, що підприємство подавало звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН, зокрема, такі звіти подавались 28.02.2020, 14.07.2020, 11.11.2020 та 01.02.2021.

Скаржник вважає, що за змістом статті 18-1 Закону №875-ХІІ пошук підходящої роботи для людей з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості, а тому обов`язок підприємства, зі створення робочих місць для таких осіб, не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для працевлаштування.

Ураховуючи обставини, що він інформував у 2020 році про створене робоче місця органи працевлаштування, скаржник дійшов висновку про вжиття всіх необхідних заходів для виконання нормативів, установлених Законом №875-ХІІ.

Фонд, скориставшись процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Обґрунтування відзиву зводиться до аналогічної позиції, яка викладена судом першої інстанції.

Додатково позивач указує, що, відповідно до пункту 5 розділу 1 «Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної та сімейної політики України від 31.05.2013 №316 (далі - Порядок подання форми звітності № 3-ПН), форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

На переконання позивача, відповідач не виконав вимоги вказаного Порядку.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

КП «Благоустрій» подало до Фонду звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (за формою № 10-ПОІ), згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 19 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0 осіб, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-ХІІ - 1 особа.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника становить 170 994,74 грн.

З 04.08.2020 по 14.09.2020 на підприємстві працював ОСОБА_1 на посаді слюсаря-сантехніка, який є інвалідом другої групи, тобто 1 місяць (1 міс./12 міс. = 0,08 =0).

За правилами заокруглення, якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення. Тобто, якщо підприємству потрібна 1 особа з інвалідністю, то такий норматив вважається виконаним, якщо особа з інвалідністю працювала 6 повних місяців звітного року, оскільки 6 (місяців) :12 (місяців) =0,5 =1 особа.

За проведеним розрахунком адміністративно - господарських санкцій за недотримання КП «Благоустрій» нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 звітний рік, їх розмір склав - 170 994,74 грн.(а.с.7).

Поряд з цим, Фонд нарахував відповідачу пеню за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій у розмірі 1949,40 грн. станом на 11.06.2021.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

У доводах апеляційної скарги, КП «Благоустрій» не заперечує обставин невиконання в 2020 році нормативу робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю. Водночас, скаржник зазначає, що ним виконано вимоги законодавства щодо інформування відповідних органів про попит на робочу силу, зокрема, створення робочого місця для особи з інвалідністю. Виконання такої вимоги, на думку апелянта, свідчить подання звітності до центру зайнятості за формою №3-ПН.

Відповідаючи на такий довід скаржника, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, ч. 2 ст. 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 ст. 20 даного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 181 цього ж Закону пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

Відповідно до пункту 5 розділу 1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН, форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Колегія суддів звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судом апеляційної інстанції були ретельно досліджені, надані КП «Благоустрій» до апеляційної скарги, звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН.

З цих звітів встановлено, що перший такий звіт подано 28.02.2020, в якому відсутнє зазначення категорії громадян, яку потребує підприємство, а саме: особи з інвалідністю (а.с.45-46). Лише 14.07.2020 КП «Благоустрій» подало уточнювальну звітність на заміну звітності, поданої 28.02.2020, в якій вказало, що наявна 1 вакансія для особи з інвалідністю (а.с.47-48). У подальшому, така звітність подавалась 11.11.2020 та 01.02.2021 (а.с.49-50).

Варто уваги, що пункт 6 Порядку подання форми звітності № 3-ПН встановлює, що роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна.

Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

Наведена норма спростовує доводи скаржника, що подання уточнювальної звітності з даними про наявність вакансій, свідчить про інформування територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

За таких підстав, ураховуючи, що КП «Благоустрій» до 14.07.2020 не подавало до відповідного органу зайнятості населення звітність за формою №3-ПН є підстави вважати про порушення ним вимог частини третьої статті 18 Закону №875-ХІІ, що виразилося у нестворенні робочого місця.

Варто відзначити, що саме така бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю.

Проводячи розрахунок середньооблікової чисельності інвалідів у цьому звітному періоді відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2015 №286 є підстави вважати обґрунтованим довід суду першої інстанції, що у випадку фактичної тривалості роботи інваліда на підприємстві відповідача у 2020 році менше, ніж 6 місяців, результат буде складати 0 осіб. Так, 0,1(міс) :12 (міс.) =0,08 =0.

З огляду на викладені норми матеріального права, доводи КП «Благоустрій» про дотримання ним Закону №875-ХІІє необґрунтованими.

Ураховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, на підставі ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Розподіл судових витрат за результатами апеляційного перегляду справи не проводиться.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Благоустрій» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Благоустрій» Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 12.04.2022.