Справа № 120/16323/21-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадження клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Подільська окружна прокуратура Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Подільська окружна прокуратура Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, у якій 05.04.2022 р. прийнято рішення про часткове задоволення позову.
Також цим судовим рішенням, за заявою позивача, поданою до судових дебатів, призначено до розгляду питання щодо відшкодування судових витрат.
Обґрунтовуючи подану заяву представник вказує, що в окремому звернені зазначалось про стягнення витрат на правничу допомогу, остаточний розрахунок яких буде подано протягом п`яти днів з моменту прийняття рішення по справі.
Вказано, що в рамках укладеного договору надано низку послуг правового характеру, що підтверджується відповідними документами. Відтак, враховуючи, що рішенням у даній справі позов задоволено, просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. та витрати на придбання пально-мастильних матеріалів в сумі 2 696, 50 грн., які пов`язані із прибуттям представника в судові засідання.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлення належним чином, про що свідчать матеріали справи . При цьому, суд акцентує увагу, що дата судового розгляду питання про винесення додаткового судового рішення була оголошена в судовому засіданні 05.04.2022 р. при оголошені вступної та резолютивної частини рішення суду в присутності позивача, представників відповідачів і позивача.
Відповідно до частини третьої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Враховуючи неявку сторін належним чином повідомлених, розгляд клопотання про винесення додаткового рішення здійснюється в порядку письмового провадження.
Визначаючись щодо процесуальних підстав для прийняття додаткового рішення, суд керується та виходить з наступного.
Згідно частин третьої, п`ятої статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У такому випадку, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
В свою чергу, стаття 252 КАС України вказує, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд звертає увагу на те, що умови та наслідки застосування статей 143 та 252 КАС України є різними.
Так, у відповідності до змісту статті 252 КАС України, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі, що заявлені при поданні позову.
Тоді як стаття 143 КАС України застосовується за наявності інших умов, зокрема, при наявності поважних причин, за яких сторона позивача позбавлена об`єктивної можливості станом на день подання позову та/або до судових дебатів надати докази на підтвердження розміру понесених нею витрат на правову допомогу.
Частина сьома статті 139 КАС України також встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, з аналізу процитованих норм видно, що умовами для прийняття додаткового рішення про відшкодування позивачу судових витрат в порядку статті 143 КАС України, є наявність поважних причин неможливості надання доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу та зазначення про них у поданій до закінчення судових дебатів заяві.
В контексті наведеного, оцінюючи подану заяву представника позивача про прийняття додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як видно зі змісту адміністративного позову, у його описовій частині представник позивача вказує: "Судові витрати складаються із судового збору та витрат на правову допомогу адвоката (представника позивача). Остаточний розрахунок витрат на правову допомогу адвоката буде подано до суду на протязі п`яти днів з моменту прийняття судом рішення по справі.".
9.03.22 р. (до початку судових дебатів) представником позивача також подано заяву про вирішення питання про відшкодування судових витрат, мотивовану неможливістю до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених витрат. З метою чого провила призначити судове засідання, .
Слід зазанчити, що за загальним розумінням, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Проте, представник позивача в клопотанні, яке відображено у позовній заяві та окремо поданій 9.03.22 р. заяві не наводить причини, які унеможливлювали подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, до закінчення судових дебатів.
Як свідчать надані докази, адвокату Зянько Н.Г. сплачено гонорар на виконання умов Договорів від 09.11.2021 р. та від 09.12.2021 р., - 09.11.2021 р. в сумі 5 000 грн. та 09.12.2021 р. в сумі 20 000 грн. відповідно. Описи виконаних робіт приєднані до Договорів від 09.11.2021 р. та від 09.12.2021 р. не містять дати їх складання.
Отже, як видно факт оплати гонорару адвоката не пов`язаний із прийняттям судового рішення та відбувся задовго до закінчення підготовчого засідання і призначення справи до судового розгляду по суті (ухвала від 9.03.2022 р.).
Суд акцентує увагу, що юридичні послуги, надані адвокатом до прийняття рішення у справі, про що свідчить й сам адвокат, а отже останній не був позбавлений можливості надати докази понесених витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.
При цьому, стороною позивача не вказано, а судом не встановлено об`єктивних обставин поважності причин, які б перешкоджали подати своєчасно необхідні докази на підтвердження витрат на правничу допомогу. При цьому такі поважні причини (їх наявність), як вже зазначалось, є однією із умов для вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу в порядку статті 143 КАС України.
Надаючи оцінку заяві та поданим доказам в частині відшкодування витрат на прибуття до суду ( придбання пально-мастильних матеріалів в сумі 2 696, 50 грн.), суд вказує наступне.
Відповідно до статті 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.
Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як видно із документів, наданих в підтвердження відповідних витрат, а саме:
- чек № 7379 сформовано в смт.Крижопіль 10.01.2022 р. об 11:32:09 год. (на суму 1349,95 грн.
Однак, суд акцентує увагу, що орієнтовна відстань від смт. Крижопіль до м. Вінниця становить 121 км (не враховуючи переміщення по місту Вінниця), відповідно, час прибуття до м. Вінниця складатиме орієнтовно більш ніж 2 години.
При цьому, 10.01.2022 р. об 13:29 год. розпочато судове засідання в м. Вінниця на якому була присутня представник ОСОБА_2 , про що свідчить протокол судового засідання від 10.01.2022 р.
Також чек №100476 сформовано в смт.Крижопіль 15.02.2022 р. об 11:33 год., в той час, як засідання у справі відбулось 16.02.2022 р. об 13:30 год. Аналогічна ситуація із чеком сформованим 01.04.2022 р. , в той час, як засідання відбулось 05.04.2022 р., тобто через 4 дні. Відтак, надані розрахункові документи також не можуть підтверджувати , що витрати на придбання пально-мастильних матеріалів пов`язанісаме із фактом прибуття ОСОБА_2 до м. Вінниця на судові засідання , що відбулись 16.02.2022 р. та 05.04.2022 р.
Стосовно решти документів, поданих в підтвердження понесення витрат на прибуття до суду, а смае, посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію ТЗ, то такі лише свідчать про право керування ОСОБА_2 відповідним транспортним засобом і у досліджуваному випадку та за відсутності інших доказів не можуть підтверджувати понесення відповідних витрат.
Окремо суд вказує, що п.1 постанови КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, згідно з Додатком.
Згідно Додатку даної постанови компенсація в адміністративних справах пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Так, п. 10 постанови КМУ від 02.02.2011 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» визначено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.
Пункт 7 постанови №98 зазначає, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).
При цьому, п. 9 даної постанови визначає, що витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.
Наказом МФУ №59 від 13.03.1998 р. затверджено Інструкцію про службові відрядження межах України та за кордон, пунктом 14 якої визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України, а також документи, визначені цією Інструкцією.
Пункт 6 даної Інструкції визначає, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.
Відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де постійно працює відряджений працівник, або до місцеперебування у відрядженні.
Із процитованого видно, що відшкодовуються витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування, за виключенням таксі. При цьому, суд акцентує увагу, що не визначено вищевказаними нормами право на відшкодування витрат на пально-мастильні матеріали у разі відрядження в межах України на особистому автомобільному транспорті.
Разом з цим, суд зазначає, що визначальним та достатнім при розгляді питання про відшкодування витрат пов"язаних з прибуттям до суду є все таки відсутність поважних причин об"єктивної неможливості до закінчення судових дебатів подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, що є необхідною умовою для прийняття відповідного додаткового рішення.
За сукупністю наведених обставин, суд доходить висновку, що наявність витрат на придбання пально-мастильних матеріалів в сумі 2696, 50 грн., пов`язаних із прїздом представником позивача Зянько Н.Г. на судові засідання в м. Вінниця по даній справі - не доведено.
Враховуючи вищенаведене та відсутність поважних причин неможливості до закінчення судових дебатів подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, що є необхідною умовою для прийняття відповідного додаткового рішення, - в клопотанні про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов"язаних з прибуттям до суду ( на придбання пально-мастильних матеріалів) слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 252, 255, 295 КАС України, суд -
в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат, пов"язаних з прибуттям до суду - відмовити.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька,13/15, ).

Відповідач 2: Одеська обласна прокуратура (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, код ЄДРПОУ 03528552).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Подільська окружна прокуратура Одеської області (66302, Одеська обл., м. Подільськ, проспект Шевченка, 10).

Повний текст рішення сформовано: 14.04.22

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна