Справа № 160/15070/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/15070/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 р. (суддя Олійник В.М.) в справі № 160/15070/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання протиправними дій зі зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розмір 84% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, до 50%; визнання протиправним та скасування рішення від 28.05.2021 р. № 68 про зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розмірі 84% суддівської винагороди до 52% з 07.04.2021 р., визнання протиправним та скасування рішення від 21.07.2021 р. № 68 про зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 52% суддівської винагороди до 50% з 07.04.2021 р., зобов`язання на підставі ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI (у редакції первинного Закону згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013) здійснити перерахунок і виплату з урахуванням фактично виплачених сум та виплачувати в подальшому призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № Б-с-342 від 21.02.2020 р., починаючи з 19.02.2020 р., без обмеження його граничного розміру.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 р. позов задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 7 липня 2010 року №2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» до 50%; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28 травня 2021 року №68 про зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84% суддівської винагороди до 52% з 07 квітня 2021 року; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21 липня 2021 року №68 про зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 52% суддівської винагороди до 50% з 07 квітня 2021 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (у редакції первинного Закону згідно рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013) здійснити перерахунок і виплату з урахуванням фактично виплачених сум та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-342 від 21.02.2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження його граничного розміру.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача зі зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання є немотивованим, а висновок про те, що розмір вже призначеного утримання є сталим та не може змінюватися, є неправильним, оскільки діючою є норма частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII, якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, із збільшенням на 2% за повний рік роботи понад 20 років на посаді судді. На виконання цієї норми позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання є втручання в дискреційні повноваження відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року 1515-VІІІ відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України позивача звільнено з посади судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області у відставку.

Відповідно до цієї постанови наказом голови П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року №12 позивача відраховано з 15 вересня 2016 року зі штату суддів П`ятихатського районного суду.

Розпорядженням П`ятихатського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 16 вересня 2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 82% від суддівської винагороди.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивачу видано довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-342 від 21.02.2020 року, за якою загальний розмір грошового забезпечення складає 100896,00 грн., у тому числі: посадовий оклад - 63060, 00 грн.; доплата за вислугу років (60 %) - 37836,00 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2017 року визнано протиправним розпорядження П`ятихатського об`єднаного управління Пенсійного фонду №159968 від 19.10.2016 року, зобов`язано призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді в розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді на час здійснення нарахування, виходячи з наявного стажу роботи на посаді судді 22 роки 11 днів, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 16 вересня 2016 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 року у справі №160/8923/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-УІ (у редакції первинного Закону згідно рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013) здійснити перерахунок і виплату з урахуванням фактично виплачених сум та виплачувати ОСОБА_1 в подальшому призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-342 від 21.02.2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження його граничного розміру.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 року у цій справі рішення від 16.09.2020 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди, без обмеження граничного розміру, та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. В решті рішення залишено без змін.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №68 від 28.05.2021 року відповідач зменшив щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розміру 84% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 07.07.2010 року №2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів», до 52% і протягом червня-липня 2021 року нараховувалось 52465,92 грн.

10 червня 2021 року позивач звернувся із заявою до Пенсійного фонду України, у відповідь на яку 09.07.2021 року (вих.№20874-19669/Р-03/8-2800/21) Пенсійний фонд підтвердив розмір грошового утримання, виходячи з розміру 52% суддівської винагороди (з урахуванням вимог законодавства, чинного на дату проведення перерахунку).

У подальшому відповідач 13 серпня 2021 року листом вих.№27557-21634/Р-01/8-0400/21 направив позивачу листа, з якого вбачається, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у правовідносинах з ОСОБА_1 застосовує Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІ від 02.06.2016 року, а не Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року, тому вважає, що щомісячне довічне грошове утримання повинно позивачу виплачуватися як судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд першої інстанції вказав, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди працюючих суддів змінною величиною є лише розмір суддівської винагороди, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні у зв`язку з виходом у відставку відповідно до наявного стажу роботи на посаді судді, є незмінним.

Вважаючи, що позбавлення судді набутого статусу, зокрема статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі та має право на визначення розміру його щомісячного довічного грошового утримання у відсотках, які встановлені на момент реалізації права на відставку, є неправомірним, оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності та є звуженням обсягу гарантій незалежності суддів, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, протиправно зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання, призначеного у розмірі 84% суддівської винагороди, до 52%, що призвело до порушення права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, встановленому Законом, тому вважав позовні вимоги обґрунтованими.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 16.09.2016 р.

До перерахунку розмір довічного грошового утримання позивача складав 84% суддівської винагороди.

При цьому щомісячне довічне грошове утримання позивача як судді у відставці нараховувалось та виплачувалось органом Пенсійного фонду на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017 р. в справі № 190/2036/16-а.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області видано ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-342 від 21.02.2020 р., за якою загальний розмір грошового забезпечення складає 100 896,00 грн., у тому числі: посадовий оклад - 63 060, 00 грн.; доплата за вислугу років (60%) - 37 836,00 грн.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 р. в справі № 160/8923/20, яке частково скасовано постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 р. в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди, без обмеження граничного розміру, та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог, відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - позивача в розмірі 52% суддівської винагороди на підставі довідки ТУ ДСА №Б-с-342 від 21.02.2020 р. з 07.04.2021 р., в рішенні про перерахунок стаж судді зазначено 21 рік 09 місяців 14 днів (а.с. 26-27).

Рішенням відповідача 68 від 21.07.2021 р. здійснено перерахунок на підставі довідки ТУ ДСА №Б-с-342 від 21.02.2020 р. із розрахунку 50% суддівської винагороди з 07.04.2021 (а.с. 31).

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIІІ).

За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VIІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIІІ).

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

Разом з цим, розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11. 2019 р., було виключено зазначені вище пункти 22 та 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункту 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII зі змінами.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт четвертий частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 р. № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня з дати ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Таким чином, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач як суддя у відставці набув право на перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Разом з тим, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність зменшення позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання під час проведення перерахунку та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання позивачу як судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Суд звертає увагу, що такий відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (84%) визначений відповідачем на виконання судового рішення в порядку, передбаченому Законом «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, який відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленого чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. № 1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 р. № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає зовсім інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді, в цьому випадку судді місцевого суду, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону № 1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII).

За встановленими судом обставинами справи позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вказана норма неконституційною не визнавалась.

Оскільки перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу проведено відповідно до вимог Закону №1402-VIII та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 р. у справі № 2-р/2020, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми саме цього Закону, а не вибірково з різних законів.

Відтак, суд доходить до висновку про правомірність рішення відповідача про визначення розміру щомісячного грошового утримання позивача як судді у відставці в відсотковому розмірі (50% та більше) суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, та, відповідно, про необґрунтованість позовних вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити, що визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону № 1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованих статтею 22 Конституції України прав позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами Закону № 1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону № 2453-VI.

Суд звертає увагу, що довідкою від 21.11.2016 р. № 3 П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 22 роки 00 місяців 11 днів.

Враховуючи приписи частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці повинен бути обчислений відповідачем в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зі збільшенням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розміру щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки грошового утримання судді.

Проте позивачем в межах цієї справи не заявлено позовних вимог про протиправність обчислення відповідачем розміру щомісячного довічного грошового утримання саме з урахуванням частини третьої статті 142 Закону № 1402-VІІІ, а судом не встановлено підстав для виходу за межі позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 р. в справі № 160/15070/21 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 р. в справі № 160/15070/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 160/15070/21 нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 11.04.2022 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 11.04.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко