Справа № 140/15201/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/15201/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сасовського Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області), відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у підтвердженні показаннями свідків періоду роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в орендному підприємстві «Торгово-виробниче підприємство «Вересневе» та його зарахуванні до трудового стажу при обчисленні пенсії;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до трудового стажу період роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в орендному підприємстві «Торгово-виробниче підприємство «Вересневе»;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з часу призначення, а саме з 21 травня 2021 року.

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виплатити ОСОБА_1 несплачену пенсію з 21 травня 2021 року з врахуванням вже отриманих грошових сум.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року провадження у справі було відкрито та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

З роздруківки (форма PC-право) про стаж ОСОБА_1 для розрахунку пенсій за віком вбачається, що до стажу не включено період з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи в орендному підприємстві «Торгово-виробниче підприємство «Вересневе» (далі - ОП «ТВП «Вересневе»).

Позивач звернулась із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в ОП «ТВП «Вересневе».

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 17 вересня 2021 року №10183-10228/0-02/8-0300/21 повідомило, що зарахування періоду роботи в ОП «ТВП «Вересневе» до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком можливе лише за умови підтвердження факту роботи у встановленому порядку; підставою відмови в зарахуванні стажу стала відсутність уточнюючої довідки або копії первинних документів про підтвердження згаданого періоду роботи.

ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в ОП «ТВП «Вересневе» на підставі показань свідків згідно до пункту 18 Постанови КМУ від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій», а саме: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 , які в зазначений період часу роботи разом були переведені та працювали в ОП «ТВП «Вересневе» та знають мене по спільній роботі на даному підприємстві, і мають документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (період роботи в Орендному підприємстві ТВП «Вересневе» їм зараховано до трудового стажу).

Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 21 жовтня 2021 року №12037-12418/0-02/8-0300/21 повідомлено, що для встановлення факту роботи з 01.04.1993 року по 17.12.1997 року в ОП «ТВП «Вересневе» на підставі по казів свідків Комісією з питань встановлення стажу роботи показаннями свідків, яка підтверджує стаж роботи до 01 січня 2004 року, немає підстав.

ОСОБА_1 , вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фо нду України у Волинській області щодо відмови у підтвердженні показаннями свідків періоду роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в ОП «ТВП «Вересневе» та його зарахуванні до тру дового стажу при обчисленні пенсії.

Так, необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637): основним документом, що підтверджує стале роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Зауважує, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Таким чином, ГУ ПФУ у Волинській області України не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність (чіткість) записів у трудовій книжці. Адже, підставою для призначення пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Вказана правова позиція узгоджується з - позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 березня 2018 року справа № 754/14898/15-а.

У відзивах на позовну заяву від 28 грудня 2021 року №0300-0902-/54592 та від 20 січня 2022 року №0300-0902-8/3114 відповідач заперечує проти позову, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Страховий стаж позивача становить 37 років 7 місяців 14 днів.

До страхового стажу не враховано період роботи з 01 квітня 1994 року по 17 грудня 1997 року, оскільки згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

В даних трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05 вересня 1979 року наявний запис про звільнення з роботи 31 березня 1993 року у зв`язку з ліквідацією КХ ДПЗ-28. Наступний запис містить відомості про звільнення з роботи у торгово-виробничому підприємстві «Вересневе» 17 грудня 1997 року. Відомості про прийняття на роботу у торгово-виробничому підприємстві «Вересневе» в трудовій книжці відсутні. Уточнююча довідка або копії первинних документів про підтвердження спірного періоду роботи позивачем не надавались.

Згідно пунктів 4, 8 Положення про Комісію з питань встановлення стажу роботи показаннями свідків, комісією підтверджується стаж роботи до 01 січня 2004 року та може встановлюватись показами свідків лише недостатній для призначення пенсії стаж при визначенні права на пенсію.

Враховуючи викладене, підстав для зарахування до страхового стажу позивача роботи з 01 квітня 1994 року по 17 грудня 1997 року у торгово-виробничому підприємстві «Вересневе» немає.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та просить відмовити у його задоволенні.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 , свідок 1) та ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , свідок 2), які дали наступні показання.

ОСОБА_3 пояснила суду, що працювала на Харчовому Комбінаті «ДПЗ-28» з 1987 року, де вже на той час працювала ОСОБА_4 . В 1993 році ОСОБА_3 , в зв`язку із реорганізацією Харчового Комбінату «ДПЗ-28», була переведена на роботу в «Вересневе». Категорично стверджує, що ОСОБА_1 в той самий час також була переведена на роботу у «Вересневе». При цьому пояснила, що змінилась лише назва підприємства, умови праці залишились без змін. Звільнилась в лютому 1996 року, ОСОБА_1 продовжила працювати на «Вересневе».

ОСОБА_2 пояснила суду, що працювала з ОСОБА_4 на Харчовому Комбінаті «ДПЗ-28» з 1987 року. В 1993 році було створено «Вересневе», куди було переведено всіх працівників Харчового Комбінату «ДПЗ-28» із збереженням умов праці та посад. На момент переведення свідок і ОСОБА_1 перебували у відпустці за доглядом за дитиною, однак вона чітко пам`ятає, що всіх викликали на роботу літом 1993 для написання заяв на переведення з Харчового Комбінату «ДПЗ-28» на «Вересневе», в тому числі і ОСОБА_1 , яка також писала відповідну заяву і була переведена разом із свідком на «Вересневе». Свідок звільнлась з «Вересневе» в лютому 1994 року, ОСОБА_1 продовжувала працювати там надалі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21 травня 2021 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 25 серпня 2021 року (а. с. 11).

З роздруківки (Форма РС-право) про стаж для розрахунку по пенсійній справі №00 позивачем встановлено, що до її страхового стажу не включено період роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року (а. с. 30).

ОСОБА_1 звернулась із заявою до відповідача (вх. №10228/О-0300-21 від 31 серпня 2021 року), у якій просила пояснити підстави виключення із стажу для розрахунку пенсії за віком період роботи з 01 квітня 1994 року по 17 грудня 1997 року у торгово-виробничому підприємстві «Вересневе» (а. с. 34).

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 17 вересня 2021 року №10183-10228/О-02/8-0300/21 повідомило, що страховий стаж позивача складає 37 років 07 місяців 14 днів. Зазначив, що зарахування періоду роботи у торгово-виробничому підприємстві «Вересневе» до страхового стажу для обчислення розміру пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе за умови підтвердження факту роботи у встановленому порядку (а. с. 35).

07 жовтня 2021 року позивач повторно звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із завою, у якій просила встановити (підтвердити) її трудовий стаж роботи в ОП «ТВП «Вересневе» з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року на підставі показань свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в даний період також працювали в ОП «ТВП «Вересневе» та провести повторний розрахунок пенсії починаючи з часу призначення шляхом зарахування до трудового стажу періоду роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в ОП «ТВП «Вересневе» (а. с. 36-37).

На повторне звернення позивача щодо зарахування стажу, відповідач листом від 21 жовтня 2021 року №12087-12418/О-02/8-0300/21 роз`яснено, що Комісією з питань встановлення стажу роботи показаннями свідків, яка підтверджує стаж роботи до 01 січня 2004 року, може встановлюватись на підставі показань свідків лише недостатній для призначення пенсії стаж при визначенні права на пенсію. Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення ними віку 60 років та за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років. З 21 травня 2021 року на підставі поданої заяви призначено пенсію за віком, розмір якої обчислено, із страхового стажу тривалістю 37 років 07 місяців 14 днів. Відтак, для встановлення факту роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в ОП «ТВП «Вересневе» на підставі показів свідків зазначеною Комісією, немає підстав (а. с. 38).

Наведені обставини не заперечуються учасниками справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-ХІІ за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІVI страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІУ особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

Статтею 44 Закону №1058-ІV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону №1058-ІУ визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, далі - Порядок №22-1).

Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За приписами пунктів 4.1, 4,7, 4.8 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на Інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637): основним документом, що підтверджує стале роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05 вересня 1979 року, ОСОБА_1 наказом від 31 березня 1993 року №29-к у зв`язку з ліквідацією КХ ДПЗ-28 звільнена по переводу в ОП ТВП «Вересневе» згідно статті 36 пункту 5 КЗоТ України на ту ж посаду (а. с. 17).

Наказом №31к від 17 грудня 1997 року позивач звільнена по скороченню штату згідно статті 40 пункту 1 КЗпП України. Даний запис засвідчений підписом Директора ОСОБА_5 та печаткою ОП ТВП «Вересневе» (а. с. 17 зворот).

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 17 вересня 2021 року №10183-10228/0-02/8-0300/21 ОСОБА_1 відмовлено в зарахуванні періоду роботи в ОП ТВП «Вересневе» в зв`язку з відсутністю в трудовій крижці відомостей про прийняття на роботу в дане підприємство, і що таке зарахування можливе за умови підтвердження факту роботи у встановленому порядку.

Однак, у відповідності до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОП «ТВП «Вересневе» є припиненим, дата запису: 23 січня 2018 року, номер запису: 3008525, підстава: спрощена процедура припинення (а. с. 12-13).

Так, у відповідності до пункту 18. Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

При цьому суд зазначає, що згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної вище Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.27 Інструкції №58 передбачено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Суд зауважує, що в силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

Також суд враховує, що позивач вжив усіх можливих заходів для підтвердження свого трудового стажу. Так, ОСОБА_1 надала архівну довідку Комунальної установи «Луцький міський трудовий архів» від 06 вересня 2021 року №349/1-12 з якої слідує, що документи з особового складу Орендного торгово-виробничого підприємства «Вересневе» на зберігання в Луцький міський трудовий архів не надходили (а. с. 11).

При цьому, на виконання пункту 18 Порядку №637 були надані показання двох свідків, які повідомили наступне.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що працювала на Харчовому Комбінаті «ДПЗ-28» з 1987 року, де вже на той час працювала ОСОБА_4 . В 1993 році ОСОБА_3 , в зв`язку із реорганізацією Харчового Комбінату «ДПЗ-28», була переведена на роботу в «Вересневе». Категорично стверджує, що ОСОБА_1 в той самий час також була переведена на роботу у «Вересневе». При цьому пояснила, що змінилась лише назва підприємства, умови праці залишились без змін. Звільнилась в лютому 1996 року, ОСОБА_1 продовжила працювати на «Вересневе».

Свідок ОСОБА_2 пояснила суду, що працювала з ОСОБА_4 на Харчовому Комбінаті «ДПЗ-28» з 1987 року. В 1993 році було створено «Вересневе», куди було переведено всіх працівників Харчового Комбінату «ДПЗ-28» із збереженням умов праці та посад. На момент переведення свідок і ОСОБА_1 перебували у відпустці за доглядом за дитиною, однак вона чітко пам`ятає, що всіх викликали на роботу літом 1993 для написання заяв на переведення з Харчового Комбінату «ДПЗ-28» на «Вересневе», в тому числі і ОСОБА_1 , яка також писала відповідну заяву і була переведена разом із свідком на «Вересневе». Свідок звільнилась з «Вересневе» в лютому 1994 року, ОСОБА_1 продовжувала працювати там надалі.

Отже, і трудовою книжкою, і показаннями свідків підтверджується факт роботи в період з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року на посаді бухгалтера у Орендному торгово-виробничому підприємстві «Вересневе» та скріплено печаткою підприємства.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність запису по прийняття на роботу при наявності інших записів (про звільнення по переводу на дане підприємство та подальше звільнення), оскільки в даному випадку записи, внесені до трудової книжки позивача, між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у підтвердженні показаннями свідків періоду роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в орендному підприємстві «Торгово-виробниче підприємство «Вересневе» та його зарахуванні до трудового стажу при обчисленні пенсії; зобов`язання зарахувати до трудового стажу період роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в орендному підприємстві «Торгово-виробниче підприємство «Вересневе»; зобов`язання провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з часу призначення, а саме з 21 травня 2021 року, з врахуванням вже отриманих грошових сум.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн, який сплачений відповідно до квитанції від 26 жовтня 2021 року №0.0..1 (а. с. 5).

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 01 вересня 2021 року, додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 01 вересня 2021 року.

Згідно додаток №1 до Договору про надання правової допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Тимофєєвою І.В., вбачається, що адвокат на виконання договору надало наступні роботи/послуги: вивчення документів, опитування Клієнта щодо перерахунку розміру пенсії за віком та зарахування до страхового стажу періоду роботи в ОП «ТВП «Вересневе» (0,5 год) 500,00 грн; підготовка листа до ГУ ПФУ у Волинській області щодо перерахунку розміру пенсії за віком та зарахування до страхового стажу періоду роботи в ОП «ТВП «Вересневе» (0,5 год) 500,00 грн; підготовка листа до ГУ ПФУ у Волинській області щодо перерахунку розміру пенсії за віком та зарахування до страхового стажу періоду роботи в ОП «ТВП «Вересневе» (0,5 год) 500,00 грн; підготовка позовної заяви до ГУ ПФУ у Волинській області щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за віком та зарахування до страхового стажу періоду роботи в ОП «ТВП «Вересневе» (3 год) 1 500,00 грн; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні, підготовка процесуальних заяв, клопотань 1 000,00 грн.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року по справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року по справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року по справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідачів щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів є сума 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок). Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у підтвердженні показаннями свідків періоду роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в орендному підприємстві «Торгово-виробниче підприємство «Вересневе» та його зарахуванні до трудового стажу при обчисленні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1993 року по 17 грудня 1997 року в орендному підприємстві «Торгово-виробниче підприємство «Вересневе».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з часу призначення, а саме з 21 травня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області виплатити ОСОБА_1 несплачену пенсію з 21 травня 2021 року з врахуванням вже отриманих грошових сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, вулиця Кравчука, 22-В, місто Луцьк, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 2 908 (дві тисячі дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2022 року.