Справа № 240/24844/21
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24844/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

14 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасуваня довідки і висновку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною та скасувати Довідку Національного агентства з питань запобігання корупції № 195/21 від 19 липня 2021 року про результати проведення повної перевірки щорічної декларації за 2020 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України IX скликання;

- визнати протиправним та скасувати обґрунтований Висновок Національного агентства з питань запобігання корупції від 26 липня 2021 року щодо виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення за результатами повної перевірки щорічної декларації за 2020 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України IX скликання.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач, при складанні Довідки та Висновку не врахував, що будинок і земельна ділянка не знаходиться у власності позивача; позивач користується будинком лише на праві договору оренди; довідка та висновок складені необґрунтовано, без урахування відповідачем необхідності розрахунку вартості об`єкта правовідносин та правила тлумачення неоднозначного законодавства на користь суб`єкта декларування.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Учасники судового процесу в судове засідання не з"явились, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи враховуючи норми ст. 313 КАС України.

Відповідно до довідки, складеної секретарем судового засідання Григорук В.С. у справі №240/24844/21, з незалежних від суду обставин, з представником позивача - адвокатом Кулебою Андрієм Михайловичем, з технічних причин з`єднатись в системі відеоконференцзв`язку за допомогою системи "Easy Con" не вдалось. Багаторазові спроби встановити відеоконференцзв`язок за допомогою системи "Easy Con" секретарем судового засідання Григорук В.С. здійснено 14.04.2022 в період часу з 10:27 до 10:42.

Враховуючи зазначене, керуючись вимогами ст. 311 КАС України, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з протоколом автоматизованого розподілу обов`язків з проведення перевірок від 19.03.2021, Національним агентством проведено повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, поданої 06.03.2021 ОСОБА_1 , народним депутатом України IX скликання.

Вказана перевірка проводилась Національним агентством на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» та п.п. 1 п. 2 розділу II Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 № 26/21, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.02.2021 за № 158/35780.

Повну перевірку Національним агентством проведено в період з 19.03.2021 по 19.07.2021 та складено Довідку № 195/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , народним депутатом України, зі змісту якої вбачається, що суб`єкт декларування при заповненні та поданні відповідної декларації за 2020 рік вказав недостовірні відомості.

У зв`язку з виявленням ознак кримінального правопорушення за результатами проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 , Національним агентством 23.07.2021 складено обгрунтований висновок.

Таким чином, предметом позовних вимог, заявлених позивачем у даній справі, є складені відповідачем Довідка № 195/21 від 19 липня 2021 року про результати проведення повної перевірки щорічної декларації та обгрунтований висновок від 26 липня 2021 року щодо виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, згідно яких у діях позивача вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 366-2 КК України (Декларування недостовірної інформації).

Приймаючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд першої інстанції, врахувавши суть спірних правовідносин дійшов висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, позивач вказує на неправильне тлумачення судом першої інстанції норм Закону України "Про запобігання корупції" та п.п. 1 п. 2 розділу II Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 №26/21.

Скаржник вважає помилковою позицію суду першої інстанції відносно того, що оскаржувані Висновок та Довідка не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, оскільки самі по собі, до початку кримінального провадження, не породжують для позивача будь-яких прав або обов`язків, а тому не можуть порушувати прав, свобод або інтересів особи, не є остаточними рішеннями в питанні наявності в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ст. 366-2 Кримінального кодексу України, а оцінка викладеної в них інформації щодо наявності в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ст. 366-2 КК України, належить до компетенції органів, які здійснюють кримінальне провадження є протиправним.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, а також оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції зважує на наступне.

За змістом частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції за основу беруться суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридична природа обставин у справі.

Предметом оскарження в адміністративній справі можуть бути рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Також, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року №1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) встановлено, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Повноваження Національного агентства безпосередньо регламентовані ст. 11 Закону №1700-VII, з аналізу яких вбачається, що до компетенції відповідача не належить притягнення суб`єктів декларування до будь-якого виду відповідальності за результатами проведення повної перевірки декларації, що, у свою чергу, виключає можливість прийняття стосовно суб`єкта декларування рішення, яке може стати підставою для настання негативних наслідків та порушення прав, які потребують захисту та відновлення.

Таким чином, у Національного агентства відсутня владна управлінська функція по відношенню до особи на стадії формування оскаржуваної Довідки та обгрунтованого Висновку.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 51-1 Закону № 1700-VII, проведення контролю та перевірки декларацій, а також рішення, прийняті за їхніми результатами, не перешкоджають проведенню досудового розслідування та судового провадження у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

З вищевикладеного вбачається, що вимоги до змісту Довідки не передбачають визначення будь-яких обов`язків та встановлення строку виконання, що свідчить про те, що складення та підписання Довідки не має на меті спричинити для суб`єкта декларування юридично значимі наслідки.

Крім того, Довідка та Висновок не містять владного припису будь-якій особі та не встановлюють механізму виконання, що відповідно до ст. 19 КАС України також є визначальними ознаками для акта індивідуальної дії. Водночас, Довідка та обгрунтований Висновок є джерелом доказової інформації для прийняття подальших рішень іншими уповноваженими суб`єктами, які лише фіксують факт проведення повної перевірки декларації, містять виклад систематизованої інформації, зібраної з різних достовірних джерел під час її проведення і є виключно носієм даних про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Таким чином, колегія суддів вважає, що документи, які складаються Національним агентством за результатом проведення повної перевірки декларації, не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, тоді як рішення, які породжують певні негативні наслідки для суб`єкта декларування та можуть стати наслідком виникнення прав, які потребують відновлення та захисту, можуть бути прийняті іншими учасниками правовідносин у сфері протидії корупції. При цьому, дії уповноважених осіб зі складення Довідки та обгрунтованого Висновку, також не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав суб`єкта декларування.

Колегія суддів не приймає до уваги судову практику Верховного Суду, зазначену апелянтом у апеляційній скарзі, яка, на переконання останнього, є підтвердження того, що рішення Національного агентства про результати повної перевірки декларації є актами індивідуальної дії.

В даному випадку варто звернути увагу, що судові рішення касаційної інстанції, наведені у апеляційній скарзі, не можуть поширюватися на спірні правовідносини, оскільки процедура проведення повних перевірок на момент виникнення спірних правовідносин у згаданих справах, регулювалась нормативно-правовими актами, які не можуть застосовуватись до спірних правовідносин у даній справі, оскільки вони втратили чинність на момент їх розгляду (Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений рішенням Національного агенства від 10.02.2017 №56). Окрім того, у згадуваних справах відповідність процедури здійснення повних перевірок декларацій законодавству розглядалася в контексті дотримання строків їх проведення.

Таким чином, наведена скаржником судова практика не є релевантною спірним правовідносинам, а тому не може бути застосована судом при розгляді даної справи.

Варто зауважити, що станом на момент виникненні спірних правовідносин між сторонами у даній справі, діє чинний Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений наказом Національного агенства від 29.01.2021 №26/21.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має стосуватися суб`єктивних прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Окрім того варто врахувати, що тлумачення поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" наведено у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Так, Велика Палата Верховного Суду в зазначених судових рішеннях дійшла висновку, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду (ухвала ВС від 29.08.2019 р. справа № 9901/368/19).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у адміністративній справі.

Таким чином враховуючи встановлені у справі обставини, врахувавши характер спірних правовідносин, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.