Справа № 320/11470/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2022 року справа №320/11470/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, викладену у листі від 18.08.2021 №9133-13359/Р-02/8-1000-21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, з дати звернення 16.07.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності 2 групи, призначену відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач у позовній заяві зазначає, що він був залучений у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 19.05.1986 по 07.06.1986 по направленню Носівського районного військового комісаріату Чернігівської області у складі військової частини НОМЕР_2 . Вказує, що 16.07.2021 він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року. Проте листом від 18.08.2021 №9133-13359/Р-02/8-1000/21 відповідач відмовив позивачу у такому перерахунку його пенсії, зазначивши, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявна довідка від 05.11.2008 №26-5/23-62КД, видана Головним управлінням Міністерства надзвичайних ситуацій України в Чернігівській області, в якій зазначено, що у період з 19.05.1986 по 07.06.1986 позивач виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини НОМЕР_2 та зазначено, що згідно наявних архівних матеріалів відомості про маршрут виконаних робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС немає.

З вказаним рішенням відповідача позивач не погоджується та вважає його таким, що порушує право позивача на проведення перерахунку пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 відкрито провадження у справі №320/11470/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем не надано відповідачу документів на підтвердження його права на здійснення йому перерахунку зазначеної пенсії відповідно до п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року. Зазначив, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявна довідка від 05.11.2008 №26-5/23-62КД, видана Головним управлінням Міністерства надзвичайних ситуацій України в Чернігівській області, в якій зазначено, що у період з 19.05.1986 по 07.06.1986 позивач виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини НОМЕР_2 та зазначено, що згідно наявних архівних матеріалів відомості про маршрут виконаних робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС немає. Інших документів, які б підтверджували місце перебування з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесення до категорії військовослужбовців позивачем не надавалоіцся.

У відповіді на відзив позивач зазначив про не спростування відповідачем у відзиві на позовну заяву доводів та аргументів, викладених у позовній заяві.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Відтак, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Носівським РВ УМВС України в Чернігівській області 30 серпня 2005 року.

Судом встановлено, що сержант запасу ОСОБА_1 у період з 19.05.1986 по 07.06.1986 безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підстава: облікова картка до військового квитка серії НОМЕР_4 ), що підтверджується довідкою Носівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.10.2019 №6/38.

Також, згідно з довідкою Носівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 12.02.2020 №6/21 сержант запасу ОСОБА_1 по направленню Носівського районного військового комісаріату Чернігвівської області знаходився у складі військової частини НОМЕР_2 на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підстава: книга персонального обліку громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС у Носівському районі).

Крім того, згідно із архівною довідкою Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області від 31.07.2020 №9КД, ОСОБА_1 дійсно у складі військової частини НОМЕР_2 виконував обов`язки із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 19 травня по 07 червня 1986 року. Маршрут виконаних робіт: 19.05.1986 29.05.1986 с. Оране; 30.05.1986 Пристань, м. Прип`ять; 31.05.1986 АЕС, адмінбудівля; 01.06.1986 АЕС, Чорнобиль; 02.06.1986 штаб КВО; 03.06.1986 06.06.1986 с. Оране; 07.06.1986 ст. Вілча. За час виконання обов`язків із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_2 отримав сумарну дозу опромінення 20,6 бер (підстава: книга служби №31 військової частини НОМЕР_2 , книга обліку радіоактивного опромінення №27 особового складу військової частини НОМЕР_2 ).

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної ради із встановлення причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 09.12.2019 №7548 експертною комісією на засіданні №71 від 28.11.2019 було розглянуто звернення позивача і надану ним документацію та встановлено йому діагноз: органічний емоційно-лабільний розлад. Церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з залишковими явищами ТІА (26.05.2016) змішаного ґенезу з правобічною пірамідною недостатністю, вестибулярною та вегетативною дисфункцією, церебрастенічним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз. СНІ ст. Хронічний аутоімунний тиреоїдит. Еутиреоз. Висновок: Захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до виписки із Акту огляду МСЕК до довідки Сер. АВ №1072185 від 01.12.2020 позивачу з 01.12.2020 встановлено другу групу інвалідності довічно. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. ОСОБА_1 визначено 70% втрати професійної здатності довічно у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

28.02.2020 Київська обласна державна адміністрація видала позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1) серії НОМЕР_5 .

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 16.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою, в якій просив провести перерахунок його пенсії відповідно до п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Управління обслуговування громадян) листом від 18.08.2021 №9133-13359/Р-02/8-1000-21 повідомило позивача про те, що відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 №851 та постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 право на перерахунок пенсії мають військовослужбовці та військовозобов`язані, призвані на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

При цьому відповідачем повідомлено, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявна довідка від 05.11.2008 №26-5/23-62КД, видана Головним управлінням Міністерства надзвичайних ситуацій України в Чернігівській області, в якій зазначено, що у період з 19.05.1986 по 07.06.1986 позивач виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі військової частини НОМЕР_2 та зазначено, що згідно наявних архівних матеріалів відомостей про маршрут виконаних робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС немає. Інших документів, які б підтверджували місце перебування з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесення до категорії військовослужбовців позивачем не надавалося. Отже правові підстави для перерахунку пенсії згідно пункту 9-1 Порядку №1210 відсутні.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправною відмови відповідача у перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон № 796-XII).

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-ХІІ (зі змінами, внесеними п. п. 5 п. 2 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 03.10.2017 № 2148-VIII, які застосовуються з 01.01.2017) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю; словосполучення дійсної строкової, що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

На думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України від Про Конституційний Суд України від 13.07.2017 № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, рішенням від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення дійсної строкової, яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, а словосполучення дійсної строкової, що міститься в положеннях ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, визнано неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 25.04.2019.

Згідно з частиною 2 статті 152 Конституцій України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження військової служби та мають інвалідність внаслідок цього, вправі очікувати на обчислення пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року згідно з частиною третьою статті 59 Закону № 796-XII з 26 квітня 2019 року.

Як було встановлено судом, 16.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою, в якій просив провести перерахунок його пенсії відповідно до п. 9-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

Зміст вказаної заяви свідчить про намір позивача отримувати пенсію по інвалідності та відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, згідно матеріалів справи вбачається, що з 19.05.1986 по 07.06.1986 позивач у складі військової частини НОМЕР_2 виконував обов`язки із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Маршрут виконаних робіт: 19.05.1986 29.05.1986 с. Оране; 30.05.1986 Пристань, м. Прип`ять; 31.05.1986 АЕС, адмінбудівля; 01.06.1986 АЕС, Чорнобиль; 02.06.1986 штаб КВО; 03.06.1986 06.06.1986 с. Оране; 07.06.1986 ст. Вілча. За час виконання обов`язків із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_2 отримав сумарну дозу опромінення 20,6 бер (підстава: книга служби №31 військової частини НОМЕР_2 , книга обліку радіоактивного опромінення №27 особового складу військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується архівною довідкою Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області від 31.07.2020 №9КД, довідкою Носівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03.10.2019 №6/38, довідкою Носівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 12.02.2020 №6/21.

При цьому, відповідно до виписки із Акту огляду МСЕК до довідки Сер. АВ №1072185 від 01.12.2020 позивачу з 01.12.2020 встановлено другу групу інвалідності довічно. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. ОСОБА_1 визначено 70% втрати професійної здатності довічно у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Належить зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 543 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" внесено зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими передбачено, що за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за відповідною формулою.

Отже, з урахуванням наведеного вище, позивач з 16 липня 2021 року має право на перерахунок пенсії по інвалідності на підставі частини 3 статті 59 Закону № 796-XII, як військовослужбовець, до числа яких згідно зі статтею 10 Закону №796-XII віднесено й військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та з огляду на виконання обов`язків військової служби отримав інвалідність ІІ групи довічно.

Вирішуючи питання про право, суд дійшов таких висновків.

У зв`язку з прийняттям рішення Конституційним Судом України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) суд вважає, що після прийняття цього рішення у держави виник обов`язок обчислити пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та є інвалідами (за бажанням цих осіб), у відповідності до частини 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

При цьому, положення частини третьої статті 59 Закону Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" поширюються на осіб, які отримують пенсію по інвалідності та брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року за наслідками розгляду зразкової справи № 520/1972/19, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2021.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Так, згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, оскільки відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії, викладена у листі відповідача від 18.08.2021 №9133-13359/Р-02/8-1000/21, стосується прав конкретної особи, вказане рішення є індивідуальним актом та підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскільки положення ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни Прo стaтус і соціальний захист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи в частині дійсної строкової втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, а відтак позивач має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі згідно ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи у зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), а тому відмова відповідача здійснити перерахунок та виплату вказаної пенсії є протиправною.

Щодо доводів відповідача, викладених у листі від 18.08.2021 №9133-13359/Р-02/8-1000/21 про те, що обов`язок здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідача виник лише з 01.07.2019 у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 № 543 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, яка набрала чинності 01.07.2019, то суд вважає такі доводи безпідставними.

Оскільки, з урахуванням вище вказаного, позивач, з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019, має право на перерахунок та виплату пенсії, а тому посилання на відсутність порядку виконання цього рішення Конституційного суду України, а також на внесення змін до порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не впливає на той факт, що саме з 25.04.2019 у позивача є правові підстави для перерахунку та виплати пенсії у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII. Крім цього, таке право визначено вказаним Законом, і воно не може залежати від наявності або відсутності певного порядку обчислення пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, оскільки право позивача на пенсійне забезпечення відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ, виникло у нього з 25.04.2019, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18.08.2021 №9133-13359/Р-02/8-1000/21 про відмову позивачу у перерахунку пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20ІІ (402/19, 1737/19), з урахуванням вже виплачених сум, підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/20ІІ (402/19, 1737/19), з урахуванням вже сплачених сум, суд зазначає таке.

Пунктом 9.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, передбачено, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, що кореспондується із статтею 59 Закону.

Отже, здійснення перерахунку пенсії позивача, зокрема пенсії по інвалідності за статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як військовослужбовця, за частиною 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що й є предметом даного адміністративного позову, здійснюється за умови волевиявлення особи.

В силу положень частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (абз.1 ч.4 ст.245 КАС України).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абз.2 ч.4 ст.245 КАС України).

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Факт протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлений під час розгляду справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з чим повний та ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок та виплатити позивачу належну йому суму пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (в редакції станом на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Суд зазначає, що Закон № 1058-IV не містить обмежень чи застережень щодо дати, з якої позивач повинен та/або має право звернутися до територіального органу пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії після настання обставин, які є підставою для такого перерахунку.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (в редакції станом на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Відтак, призначена пенсія підлягає перерахунку з 1 числа місяця у разі звернення пенсіонера із відповідною заявою до 15 числа цього місяця включно та з першого числа наступного місяця у разі його звернення після 15 числа.

Як вже зазначалось судом, 16.07.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказані обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються копією заяви позивача.

За таких обставин, з урахуванням наведених вище положень законодавства, перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підлягає проведенню з 01.08.2021.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести позивачу перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням вже проведених виплат з 01.08.2021.

Виходячи з того, що право на перерахунок пенсії позивачем було реалізовано шляхом подання заяви про перерахунок його пенсії від 16.07.2021, що зумовлює здійснення перерахунку його пенсії з 01.08.2021, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчисленої у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року з 16.07.2021 по 31.07.2021 включно.

При цьому суд зазначає, що зобов`язуючи відповідача обчислити пенсію позивача з 01.08.2021, суд не встановлює кінцевої дати перерахунку.

Згідно з частиною 1 статті 9, статті 72, частинами 1, 2, 5 статті 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки є звільненим від сплати судового збору як особа, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорії) на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір. Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у перерахунку пенсії ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, обчисленої з п`ятикратного розміру заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, викладену у листі від 18.08.2021 №9133-13359/Р-02/8-1000/21.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд.10) провести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням вже проведених виплат, починаючи з 01.08.2021.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 14.04.2022.

Суддя Кушнова А.О.