Справа № 120/8594/21-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8594/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

13 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (Позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Відповідач-2) просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 14.06.2021 №463 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 14.08.1990 по 06.12.2006, включно, на посадах «тимчасово виконуючий обов`язки начальника котельні» та «начальник котельного цеху» на АТЗТ «Бершадський молочноконсервний комбінат» та ЗАТ «Бершадьмолоко»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області та Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах відповідно до положень пункту "б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за Списком №2 період роботи з 14.08.1990 по 06.12.2006, включно, на посадах «тимчасово виконуючий обов`язки начальника котельні» та «начальник котельного цеху» на АТЗТ «Бершадський молочноконсервний комбінат» та ЗАТ «Бершадьмолоко», який становить 16 років 3 місяці 22 дні;

- зобов"язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області та Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 11.06.2021 року;

Стягнути солідарно з Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області судові витрати, понесені в рамках даної судової справи.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначав, що у зв`язку з досягненням 55 річного віку він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою та відповідними документами до неї про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №463 від 14.06.2021 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 14.06.2021 №463 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 14.08.1990 по 06.12.2006 включно на посадах «тимчасово виконуючий обов`язки начальника котельні» та «начальник котельного цеху» на АТЗТ «Бершадський молочноконсервний комбінат» та ЗАТ «Бершадьмолоко».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області та Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву від 11.06.2021 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1427,40 грн (одна тисяча чотириста двадцять сім гривень 40 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Полтавській області подано до суду апеляційну скаргу в якій з підстав порушення судом норм матеріального права, просили скасувати рішення в задоволеній його частині, прийняти нову постанову - про відмову в задоволенні позову.

В зв"язку з неусуненням недоліків поданої апеляційної скарги, Головному управлінню Пенсійного Фонду України в Полтавській області апеляційну скаргу - повернуто (т.1, а.с.214).

До суду, з апеляційною скаргою звернувся і позивач у справі, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, прийняти нову постанову якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Також, стягнути на його користь, сплачений при зверненні до суду першої інстанції з позовом, судовий збір у розмірі 2854,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 144500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що Позивач 14 серпня 1990 року був прийнятий на роботу до "Бершадського молочноконсервного комбінату", який входив до складу НА "Укрконсервмолоко" на посаду т.в.о. начальника котельні на підставі Наказу №71 "Л" від 14.08.1990 р.

12 квітня 1993 року Позивач був призначений на посаду начальника котельного цеху на підставі Наказу №46 "Л" від 12.04.1993 р.

06 грудня 2006 р. Позивач звільнився за власним бажанням із Закритого акціонерного товариства "Бершадьмолоко" (далі - ЗАТ "Бершадьмолоко"), підстава - наказ №128 "Л" від 08.12.2006 року.

На підтвердження того, що підприємство, на якому працював Позивач з 14 серпня 1990 року по 06 грудня 2006 року, змінювало найменування, надано архівну довідку, видану Комунальним підприємством "Бершадський трудовий архів" (далі - КП "Бершадський трудовий архів") від 29.04.2021 р. №439.

11.06.2021 Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб у місті Бершадь із заявою про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах та відповідними документами до неї.

Позивачем була подана заява по формі Заяви про перерахунок пенсії, оскільки на момент її подання Позивач отримував пенсію по інвалідності.

Постановою Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, яка набрала чинності 30.03.2021, пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) викладено в такій редакції: "після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу".

Судом встановлено, що подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії від 06.05.2021 за №641 була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

08.07.2021 Позивачем отримано повідомлення про рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 07.07.2021 за вих. №0200-0204-8/41189 про відмову у частині проведення перерахунку, а саме переходу на пенсію за віком згідно Списку №2 у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

19.07.2021 року Позивачем була отримана відповідь на адвокатський запит Мельниченка Руслана Володимировича (далі - адвокат Позивача) від 01.07.2021 року, а саме - Рішення відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №463 від 14.06.2021 року (далі - Рішення № 463) де зазначено наступне:

"В індивідуальних відомостях реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, відсутня інформація щодо пільгового характеру роботи та посилання на накази про атестацію робочих місць.

Прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у частині проведення перерахунку, а саме переході на пенсію за віком за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку".

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Визначаючись стосовно заявлених позовних вимог, та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що Позивач має право на зарахування зазначених ним періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2. Проте, вирішуючи питання щодо позовної вимоги про зобов`язання Відповідачів 1 та 2 призначити Позивачу пенсію на пільгових умовах, суд першої інстанції дійшов висновку, що задоволення даної вимоги судом - буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Тому, суд вважав за можливе зобов`язати відповідачів повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах, з урахування правових висновків зроблених судом у цьому рішенні.

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд першої інстанції вважав, визначені Позивачем, як понесені ним витрати в сумі 145000,00 грн, - неспівмірними зі складністю справи, а показники часу на оформлення позову та заяв по суті справи, які зазначені адвокатом (63 години), є завищеними. Відтак, заявлений розмір витрат було зменшено до 2500,00 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів не погоджується в частині вищенаведених висновків суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним с рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач в апеляційній скарзі вимагаючи скасування оскарженого судового рішення та задоволення позовних вимог вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права внаслідок чого, скасувавши рішення Відповідачів, яким порушувались його права на соціальний захист, залишилось незахищеним судом у повному обсязі його право на отримання пенсії за вислугою років, хоча це напряму гарантовано законодавством і суд першої інстанції це визнав і підтвердив в своєму рішенні.

Так, позивачем, позовні вимоги обґрунтовано тим, що він досяг 55 років 23.07.2019, має загальний страховий стаж 41 рік 9 місяців 9 днів, з яких 16 років 3 місяці 22 дні на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а отже, має необхідний стаж роботи на посаді, що дає право на пільгову пенсію відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІ1 від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788-ХП), у призначенні якої йому було протиправно відмовлено, вказуючи на відсутність необхідного пільгового стажу.

Зокрема, до стажу роботи Позивача, що дає право на пільгову пенсію, не зараховано період роботи на посаді т.в.о. начальника котельні з 01.01.1992 р. по 11.04.1993 р. та на посаді начальника котельного цеху, за період з 12.04.1993 р. по 06.12.2006 р., оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Полтанській області вважає, що роботодавцем не була проведена атестація робочого місця на вказаній посаді.

За наявності трудової книжки на ім"я Позивача (т.1, а.с.54-55) з відповідними записами щодо пільгового трудового стажу у визначеному позивачем періоді, Позивачем надано і довідку ПАТ "ВМЗ "Рошен" від 27 травня 2021 року №194 (т.1, а.с.118) про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до змісту якої:

" ОСОБА_1 дійсно працював з 14.08,1990 р. по 06.12.2006 р. в ПАТ «ВМЗ «Рошен», що є повним правонаступником ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВІННИЦЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД «РОШЕН» (протокол загальних зборів акціонерів від 24.04.2017р.), що є повним правонаступником ЗАТ «Бершадьмолоко» (протокол загальних зборів акціонерів від 15.04.2014р.), яке в свою чергу є повним правонаступником АТЗТ «Бершадський молочноконсервний комбінат» (протокол №3 Установчої конференції від 10.03.1998 р.).

У цій довідці зазначено, що посади, на яких працював Позивач, передбачені Списком №2 розділів ХШ-XIV «Электростанции, энергопоезда, паросиловое хозяйство для производственных целей», підрозділ б, підстава: Постанова Ради Міністрав СРСР від 22.08.1956 №1173 та Постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 р. №10.

Таким чином доведено, що Позивач дійсно працював на підприємствах «Бершадський молочноконсервний комбінат», який входив до складу «Укрконсервмолоко» та на ЗАТ «Бершадьмолоко» на посадах т.в.о. начальника котельні та начальника котельного цеху у період з 14.08.1990 р. по 06.12.2006 р. року, а його спеціальний стаж становить 16 років 3 місяці 22 дні. Загальний страховий стаж Позивача становить 41 рік 9 місяців 9 днів.

Відповідно до Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Посада «Начальники котельних цехів та їх заступники» передбачена наступними списками, які були чинними на час роботи Позивача на зазначеній посаді:

- Список №2 виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затвердженим постановою Ради міністрів СРСР №1173 від 22.08.56 (період дії з 22.08.1956 у. до 10.03.1994 р.);

- Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. №162 125) (період дії з 11.03.1994 р. по 15.01.2003 р.);

- Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. №36, (п.13б розділу ХШ) (період дії з 16.01.2003 р. по 23.06.2016 р.) (далі - Список 2).

Рішенням від №463 від 14.06.2021 року відділу перерахунків пенсій №3 Управлінням пенсійного забезпечення Головною управління Пенсійного фонду України в Полтавській області було відмовлено Позивачу в перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зазначена відмова мотивована відсутністю в індивідуальних відомостях реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного пенсійного страхування інформації щодо пільгового характеру роботи та посилання на накази про атестацію робочих місць, тобто відсутністю в Позивача необхідної тривалості пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

В рішенні зазначено, що пільговий стаж Позивача становить 02 роки 00 місяців 09 днів, при цьому до пільгового стажу роботи за Списком №2 не зарахований період роботи Позивача на посаді т.в.о. начальника котельні з 01.01.1992 р. по 11.04.1993 р. та на посаді начальника котельного цеху, за період з 12.04.1993 р. по 06.12.2006 р., оскільки відсутня атестація робочого місця на вказаній посаді.

З наданих ПрАТ «ВМЗ «Рошен» документів, вбачається, що вперше атестація робочих місць на ЗАТ «Бершадьмолоко» була проведена 26 січня 1998 року (наказ №5а від 26.01.1998 р. (т.1, а.с.59-60)), проте відповідно до висновку №11-198 від 22.02.2002 (т.1, а.с.61-62) атестація робочих місць за умовами праці на ЗАТ «Бершадьмолоко» визначена як не проведена. Наступна атестація робочих місць за умовами праці була проведена аж у 2003 році (наказ №102 від 23.09.2003 р. (т.1, а.с.63-64)).

При цьому колегія суддів констатує, що жодні причини, з яких атестація не була проведена або була проведена не правильно, не є підставою для відмови в зарахуванні відповідного стажу Позивачеві.

Особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце якої підлягає атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 (далі - Порядок №442), не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення такої атестації.

Своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Саме на державу в особі відповідних органів виконавчої влади покладено обов`язок здійснювати державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці та притягувати винних осіб до відповідальності. Тому нездійснення належного державного нагляду та контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю покладає насамперед на державу додатковий обов`язок щодо усунення негативних наслідків, яких працівник може зазнати при реалізації права на пільги за роботу зі шкідливими та небезпечними умовами праці.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень житія для себе і своєї сім`ї».

Відповідно до частин першої та другої етапі 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями етапі 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до п."б" статті 13 Закону №1788-ХІІ на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383, результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах мас бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637.

Отже аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжні не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтверджений спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці Постановою Кабінет Міністрів України від 1 серпня 1992 р. №442 (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями затвердженими постановою Міністерства Праці України №41 від 01.091.1992 року (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років.

Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Вищезазначені норми свідчать про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові та безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вилинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Частинами першою та другою етапі 153 Кодексу законів про працю України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-ХІІ «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством

Зазначені норми свідчать про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося вище свідчать, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ - "за результатами атестації робочих місць" як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (Позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Шокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини.

На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Таким чином, виходячи з вищезазначених нормативно-правових актів колегія суддів зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Викладене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.

Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Саме тому, відмови ГУ ПФУ в Полтавській області, а також ГУ ПФУ у Вінницькій області є неправомірними, так як позбавляють Позивача пенсії, яку гарантує Конституція України та інші нормативно-правові акти.

Щодо наведеної судом першої інстанції дискреції повноважень відповідача то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 4) визнання бездіяльності суб"єкта владних повноважень протиправною та зобов"язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов"язати суб"єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права. Зобов"язання судом відповідачів призначити позивачу пенсію не є втручанням у дискреційні повноваження.

Більше того, не може вважатись втручанням суду в дискреційні повноваження відповідачів зобов`язання призначити пенсію, оскільки це єдино можливий варіант поведінки при зарахуванні до стажу роботи періоду часу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах.

Правова позиція щодо ефективності судового захисту підтверджена рішенням Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, який вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач при зверненні до Відповідачів додав до заяви документальне підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, проте відповідачем за результатами розгляду заяви позивача не було прийнято рішення, про призначення пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, у даній справі самостійно обраний судом першої інстанції спосіб захисту прав позивача у вигляді "скасування рішення про відмову у призначенні пенсії" та "зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії" є неефективним та таким, що не відповідатиме цілям правосуддя.

В рішенні від 20 травня 2010 року у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року по справі №360/3611/20 звертає увагу, що принцип "належного урядування" без сумніву є дотичним і до пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з"явитись лише як наслідок порушення принципу "неналежного урядування".

Таким чином, оскільки у ході судового розгляду справи суд першої інстанції встановив, що Відповідач 1 та Відповідач 2 неправомірно відмовили Позивачу у призначення пенсії на пільгових умовах, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, колегія суддів вважає, що відновлення попущеного права Позивача можливе не інакше, як шляхом зобов"язання Головного Управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах відповідно до положень пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за Списком №2, період роботи з 14.08.1990 по 06.12.2006 включно на посадах "тимчасово виконуючий обов`язки начальника котельні" та "начальник котельного цеху" на АТЗТ "Бершадський молочноконсервний комбінат" та ЗАТ "Бершадьмолоко", який становить 16 років 3 місяці 22 дні, а також зобов"язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 (РНОКГІП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 11.06.2021.

Прим цьому, апелянтом правомірно наведена численна практика викладена в постановах Верховного Суду щодо зобов"язання судом Пенсійного фонду України саме призначити пенсію.

Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів при його вирішенні керується наступними мотивами.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу суду надано: Ордер серії АВ №1016270 від 12.07.2021, Свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серії ВН№000522, договір про надання правової допомоги б/н від 05.04.2021, Додаткову угоду б/н від 23.07.2021 до Договору про надання правової допомоги б/н від 05.04.2021, Акт наданих послуг від 23.08.2021, Рахунок б/н від 23.08.2021, квитанція №52191196 від 25.08.2021 про оплату ОСОБА_1 послуг на професійну правничу допомогу в рамках судової справи №120/8594/21-а в розмірі 30000 грн, квитанції №52351065 від 27.08.2021 про оплату ОСОБА_1 послуг на професійну правничу допомогу в рамках судової справи №120/8594/21-а в розмірі 30000 грн.

Відповідно до позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат визначено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 145000 грн.

Доказів сплати витрат позивача на правничу допомогу у повному заявленому обсязі до матеріалів справи не долучено, проте суд зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання суду, зазначені норми (статтями 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017 року, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Відтак, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд першої інстанції дійшов висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Водночас суд, при визначені суми витрат на правничу допомогу зважив на наявність подібних спорів між сторонами, які є предметом розгляду в суді та подані до того ж самого відповідача, що безпосередньо впливає на час, який необхідно витрати на оформлення позовної заяви та заяв по суті позову.

З огляду на викладене суд вважав, що понесені позивачем витрати в сумі 145000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи, а показники часу на оформлення позову та заяв по суті справи, які зазначені адвокатом 63 годин, є завищеними, тому розмір витрат на професійну правничу допомогу зменшив до 2500,00 грн, як суми яка відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Колегія суддів, зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Відповідачем у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.172-174) наведено обгрунтування неспівмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, обсягом виконаних робіт, часом, необхідним для виконання відповідних робіт.

Виходячи із обгрунтувань заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу та обгрунтувань визначення судом такого розміру, з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі щодо задоволеного до стягнення розміру зазначених витрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про завищення представником позивача розміру витрат понесених позивачем.

Проте, виходячи з реальності виконаної роботи, необхідність в якій вимагалась складанням відповідного позову, (подібність за змістом запитів, які подавались протягом певного часу; обсягу обгрунтування протиправності оскаржених рішень про відмову у призначені пільгової пенсії наведеному в позовній заяві (8 з 27 сторінок позову), інших доводів наведених судом першої інстанції, колегія суддів вважає суму визначену судом до стягнення в 2500,00 грн. занадто заниженою. На думку колегії, більш об"єктивним та справедливим буде розмір в 10000,00 грн., який буде співмірним зі складністю справи, з обсягом виконаних (наданих) адвокатом робіт (наданих послуг), з витраченим на виконання відповідних робіт часом та з ціною позову.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні шляхом збільшення суми стягнення до 10000, 00 грн. (по 5000,00 грн. з кожного відповідача).

Відповідно до частин першої, сьомої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв"язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, підлягають перерозподілу і судові витрати позивача по сплаті судового збору.

Документально підтверджена сума витрат, яка підлягає стягненню: - 908,00 грн., як суми з 2854,80 грн. яка підлягала сплаті за подання позовної заяви (т.1, а.с.28) та 1363,00 грн. - за подання апеляційної скарги (т.2, а.с.39). Загальна сума - 2271,80 грн. (по 1135,90 грн. з кожного відповідача).

При цьому колегія суддів зазначає, що різниця в сумі (1363,80 грн. судового збору), як зайво сплачена за подання позову, може бути повернута позивачу за відповідною його заявою.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог зі зміною рішення в частині розміру стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області від 14.06.2021 №463 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з не зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 14.08.1990 по 06.12.2006, включно, на посадах «тимчасово виконуючий обов`язки начальника котельні» та "начальник котельного цеху" на АТЗТ "Бершадський молочноконсервний комбінат" та ЗАТ "Бершадьмолоко".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах відповідно до положень пункту "б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", за Списком №2 період роботи з 14.08.1990 по 06.12.2006, включно, на посадах "тимчасово виконуючий обов`язки начальника котельні" та "начальник котельного цеху" на АТЗТ "Бершадський молочноконсервний комбінат" та ЗАТ "Бершадьмолоко", який становить 16 років 3 місяці 22 дні.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 11.06.2021 року;

Стягнути на користь ОСОБА_1 , солідарно, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області по 1135,90 грн. як судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі по 5000,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.