Справа № 420/11008/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11008/21
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Нерубайського сільського голови Мишаглі Олега Григоровича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Нерубайського сільського голови Мишаглі Олега Григоровича про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Нерубайського сільського голови Мішаглі Олега Григоровича ( далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною відмову Нерубайського сільського голови Мішаглі Олега Григоровича в поданні заяви до Біляївського районного суду Одеської області про визнання будинку АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною;

- зобов`язати Нерубайського сільського голову Мішаглі Олега Григоровича звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.

В обгрунтування позову зазначила, що єдиним законним засобом оформлення права власності на фактично успадкований позивачкою від свого батька будинок АДРЕСА_1 , в якому вона зареєстрована з 24.10.2003 року та постійно проживає, станом на сьогодення залишилося використання нею свого права на приватизацію, позивач спочатку 18.09.2017 року особисто звернулася до Нерубайського сільського голови Юрківського В.Л. з проханням подати до Біляївського районного суду Одеської області позовну заяву про визнання будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною. Однак, ОСОБА_1 отримала від Нерубайського сільського голови Мішаглі О.Г. відповідь за №02-17-812, що датована 27 травня 2021 року, якою їй у задоволенні її заяви відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року - позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Нерубайського сільського голови Мішаглі Олега Григоровича в поданні заяви до Біляївського районного суду Одеської області про визнання будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною.

Зобов`язано Нерубайського сільського голову Мішаглі Олега Григоровича від імені Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області (адреса: вул. Партизан, 4, с. Нерубайське, Біляївський район, Одеська область, 67661, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

В апеляційній скарзі, представник Нерубайського сільського голови, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 16 листопада 2021 року - скасувати, та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що заява ОСОБА_1 розглянута Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області в межах своєї компетенції, як органу місцевого самоврядування з дотриманням передбаченого законом строку, відносно чого прийнято відповідне до чинного законодавства рішення, про що було повідомлено позивача. Відповідач також вказав, що Цивільним кодексом України визначено, що обов`язку органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, передує обов`язок пересвідчитись у відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Так як позивач є донькою померлого, та є законним спадкоємцем, Нерубайська сільська рада не може звернутися до Бідяївського районного суду з позовом про визнання спадщини відумерлою. Крім того, апелянт вказав, що дане питання вже вирішено Одеським адміністративним судом від 06.07.2018 року по справі №496/4022/17, рішенням якого в задоволені позовних вимог щодо зобов`язання Нерубайського сільського голову звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, суд визнав необґрунтованими. Враховуючи лист Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, позивачем був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, але згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Окрім цього, скаржник вказав на втручання суду в його дискреційні повноваження щодо зобов`язання відповідача звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачки послався на доводи, які узгоджуються із висновками суду першої інстанції.

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Крім того, учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, однак таким правом сторони не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 але був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Внаслідок смерті батька відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку з надвірними господарчими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав батькові позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано 19.08.1983 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим №3260, яке було зареєстровано 20.08.1983 року у виконкомі Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області за №10/893 (а.с. 7-13, 15).

01.08.2017 р. позивачка звернулася до державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальової Л.І. із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа №1223/2006.

Відповідно до листа державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальової Л.І. від 04.09.2017 р. за вих. № 3326/02-14, шестимісячний строк для прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_2 , передбачений ст.1270 Цивільного кодексу України, сплив ще 06.02.2007 року. Зі змісту листа нотаріуса випливає, що в зазначений строк позивачка не подала в нотаріальну контору особисту заяву про прийняття спадщини. Таким чином, вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, і відповідно до ст.1272 ЦК України, вважається такою, що не прийняла її (а.с. 16).

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу Нерубайської сільської ради направлено заяву від 18.09.2017 року, в якій просила у відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України, в обов`язковому порядку подати до Біляївського районного суду Одеської області позов щодо визнання спадщини у вигляді жилого будинку з надвірними господарчими будинками, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою; після набрання рішенням Біляївського районного суду Одеської області законної сили щодо визнання спадщини відумерлою, взяти зазначений будинок на баланс територіальної громади та відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» , письмово сповістити про результати розгляду заяви.

Заява позивачки від 18.09.2017 року отримана Нерубайською сільською радою 26.09.2017 року.

У подальшому ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду та просила визнати протиправною бездіяльність голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича, яка полягає в ухиленні від звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною; зобов`язати Нерубайського сільського голову Юрківського Василя Людвіковича звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року по справі №496/4022/17, яке набрало законної сили 16.08.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність голови Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 18.09.2017 року про звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною. Зобов`язано голову Нерубайської сільської ради Юрківського Василя Людвіковича розглянути заяву позивачки від 18.09.2017 року про звернення до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною у відповідності до чинного законодавства з урахуванням встановлених судом обставин. У задоволенні решти вимог - відмовлено (а.с. 18-21).

28 квітня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до голови Нерубайської сільської ради Мішаглі О.Г. із заявою про подання Нерубайською сільською радою до Біляївського районного суду заяви в порядку окремого провадження про визнання спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними господарчими будинками, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , - відумерлою (а.с. 54-55).

Листом від 27.05.2021 року за вих. №02-17-812 Нерубайська сільська рада Одеського району Одеської області повідомила ОСОБА_1 , зокрема, що Цивільним кодексом України визначено, що обов`язку органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою передує обов`язок пересвідчитись у відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Вказано, що так як у померлого ОСОБА_2 , є спадкоємці, а саме: діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджує копія заповіту, Нерубайська сільська рада не може звернутися до Біляївського районного суду з вимогами заяви. Тим більше, це питання вже вирішено Одеським окружним адміністративним судом від 06.07.2018 року по справі №496/4022/17, рішенням якого в задоволені позовних вимог щодо зобов`язання Нерубайського сільського голову звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку зазначеного відумерлою спадщиною, суд визнав необґрунтованими. Зазначено, що враховуючи лист Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, заявником пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, але згідно ч.3 ст1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У листі зазначено, що заявник має право звернутися до районного суду з питанням визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 53).

Не погодившись з такою відмовою, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що що Нерубайський сільський голова Мішаглі Олега Григоровича протиправно відмовив позивачці в поданні заяви від імені органу місцевого самоврядування - Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області до Біляївського районного суду Одеської області про визнання будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною. Крім того, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Нерубайського сільського голову Мішаглі Олега Григоровича від імені Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області звернутися до Біляївського районного суду Одеської області із заявою про визнання будинку будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст.1277 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Особи, які мають право або зобов`язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до листа державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальової Л.І. від 04.09.2017 р. за вих. № 3326/02-14, шестимісячний строк для прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_2 , передбачений ст.1270 Цивільного кодексу України, сплив ще 06.02.2007 року. Зі змісту листа нотаріуса також вбачається, що в зазначений строк позивачка не подала в нотаріальну контору особисту заяву про прийняття спадщини. Таким чином, вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, і відповідно до ст.1272 ЦК України, вважається такою, що не прийняла її (а.с. 16).

Суд доречно зазначив, що Цивільним кодексом України визначено, що обов`язку органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою передує обов`язок пересвідчитись у відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

Отже, наведеним вище листом державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальової Л.І. підтверджується, що позивачка вважається такою, що не прийняла спадщину.

Зазначене спростовує доводи апелянта про відсутність у нього підстав для звернення до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що перешкод для звернення органу місцевого самоврядування до районного суду за місцем відкриття спадщини з заявою про визнання спадщини відумерлою, немає.

Колегія суддів також погоджується з думкою суду першої інстанції, що на відміну від відповідача, якому частиною 1 ст.1277 ЦК України визначено за обов`язок подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою за певних обставин, які настали (неприйняття спадщини спадкоємцями у встановлений законом строк), позивачка має право на звернення до суду з позовом про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини в порядку ч.3 ст.1272 ЦК України, і для такого звернення у позивача мають бути поважні причини пропуску строку прийняття спадщини, яких у позивача немає. Незнання закону не є поважною причиною пропуску цього строку.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що Нерубайський сільський голова Мішаглі Олега Григоровича протиправно відмовив ОСОБА_1 в поданні заяви від імені органу місцевого самоврядування - Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області до Біляївського районного суду Одеської області про визнання будинку АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною.

Щодо доводів апелянта стосовно втручання суду в його дискреційні повноваження, колегія суддів зазначає про таке.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення виникала б не необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Звичайна констатація факту протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не може вважатися способом захисту права особи, адже з констатацією факту не пов`язуються жодні правові наслідки оспорюваного рішення.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що відповідач, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Суд може прийняти рішення про зобов`язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття альтернативного рішення виключена судом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку єдиним законним рішенням може бути лише рішення про звернення відповідача до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою.

Посилання апелянта на Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року по справі №496/4022/17, яке набрало законної сили 16.08.2018 року, є необгрунтованим, оскільки обставини справи, у вказаній справі, та справі, що переглядається апеляційним судом, є різними з огляду на поведінку відповідача, тому, відповідно і способи захисту порушеного права, є різними.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.

Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції встановлено в повній мірі фактичні обставини справи, та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених позивачем, у зв`язку з чим, наявні підстави вважати, що обставини справи встановлено повно та правильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст.315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Нерубайського сільського голови Мишаглі Олега Григоровича - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Нерубайського сільського голови Мишаглі Олега Григоровича про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 14.04.2022р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.