Справа № 161/3549/22
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3549/22
Провадження № 2-а/161/143/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Фурман Ю. В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Соколової К.Ю.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

18.03.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 11.02.2022 року інспектором роти № 2 БУПП у Волинській області рядовим поліції Дзеблюк О.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5307098, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (далі - постанова).Зі змісту даної постанови слідує, що він, 11.02.2022 року об. 15 год. 05 хв. на 101 км. а/д Н-22 в с. Піддубці Луцького р-ну, керуючи транспортним засобом Chevrolet Epica, перевищив встановлення обмеження швидкості більше як на 34 км/год., а саме в населеному пункті с. Піддубці рухався зі швидкістю 84 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість виміряна лазерним вимірювачем TRUcam ТС008399. Стверджує, що жодних підстав для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не було. Разом з тим, в оскаржуваній постанові відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги. У свою чергу, оскаржувана постанова не містить жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TRUcam ТС008399, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля. Також, в ході розгляду справи про притягнення його до адміністративноївідповідальності інспектор поліції особисто підтвердила той факт, що прилад TRUcam ТС008399 не був закріплений стаціонарно.Враховуючи наведене, а також те, що оскаржувана постанова була отримана ним лише 11.03.2022 року, просить суд поновити йому строк на її оскарження, скасувати постанову серії ЕАО № 5307098 від 11.02.2022 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та провадження у справі закрити.

11.04.2022 року представником відповідача було подано відзив на вищевказану позовну заяву. В обгрунтвання своїх заперечень щодо позову зазначає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП беззаперечно підтверджується результатом фіксації швидкості руху проведеної за допомогою спеціального лазерного вимірювача. Зокрема, на відеозаписі чітко зафіксовано рух транспортного засобу Chevrolet Epica, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням встановленої швидкості руху. У свою чергу, зміст постанови та порядок її винесення в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у його позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову із викладених у відзиві підстав, просила у заявлених вимогах відмовити.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд, виходячи із обгрунтувань, наведених позивачем щодо поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, визнає причини пропуску такого поважними, та вважає можливим поновити ОСОБА_1 пропущений ним процесуальний строк для оскарження постанови.

Судом встановлено, що 11.02.2022 року поліцейським 1 батальйону 2 роти УПП у Волинській області рядовим поліції Дзеблюк О.В. було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5307098, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Як вбачається зі змісту вищевказаної постанови, 11.02.2022 року о 15:05 год., на 101 км. а/д Н-22, в с. Піддубці Луцького району, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Chevrolet Epica, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив встановлені обмеження швидкості руху на 34 км./год., а саме: рухався зі швидкістю 84 км./год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем ТС008399..

Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімок та відео фіксацію з приладу Trucam LTI 20/20 №ТС000788, судом встановлено, що вказані фотознімок та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення та є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год.

За відсутності посилання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «Населений пункт» з перевищенням швидкості понад 20 км/год.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції, який розглянув справу, не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

На переконання суду, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, в тому числі і швидкісного режиму.

Крім того, в ході розгляду справи, жодних доказів того, що при розгляді справи відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП, поліцейським 1 батальйону 2 роти УПП у Волинській області рядовим поліції Дзеблюк О.В. було дотримано процедуру розгляду справи, визначену КУпАП, зокрема роз`яснено ОСОБА_1 процесуальні права та забезпечено останньому можливість їх реалізації, стороною відповідача суду надано не було.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На переконання суду, оскаржувана постанова була винесеною відносно ОСОБА_1 із невідповідністю норм матеріального права та грубим порушенням вимог процесуального права, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як учасник бойових дій.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені судом у повному обсязі, то судовий збір в сумі 496,20 грн. підлягає стягненню в користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань УПП у Волинській області ДПП.

На підставі ст. ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАО № 5307098 від 11.02.2022 року.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського 1 батальйону 2 роти УПП у Волинській області рядового поліції Дзеблюк Олени Василівни серії ЕАО № 5307098 від 11.02.2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції в користь Державного бюджету України 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 13 квітня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук