Справа № 140/8552/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/8552/21 пров. № А/857/894/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року (головуючий суддя Ковальчук В.Д., м.Луцьк) у справі № 140/8552/21 за адміністративним Головного управління ДПС у Волинській області до Державного підприємства «Волиньторф» про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

13.08.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державного підприємства «Волиньторф» про стягнення податкового боргу в сумі 797940,36 грн.

Позов обґрунтовує тим, що в порушення статей 16, 36, 38 Податкового кодексу України за відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, екологічного податку, земельного податку з юридичних осіб, орендної плати з юридичних осіб, який виник внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем грошових зобов`язань, визначених відповідачем самостійно в податкових деклараціях з цих податків та нарахованих контролюючим органом в податковому повідомленні-рішенні від 14.12.2020 № 01954/03-20-04-16/426302, а також нарахувань пені за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року позов в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу. Розгляд відбувся без належної правової оцінки та перевірки усіх фактичних обставин справи.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно розрахунку сум податкового боргу та довідки про наявність боргу по платежах до бюджету ДП «Волиньторф», доданих позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог, за відповідачем рахується, станом на 12.11.2021, податковий борг в загальній сумі 797940,36 грн., в тому числі: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 579077,48 грн.; податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати - 218862,88 грн., в тому числі: недоїмка - 198195,02 грн.; пеня - 20667,86 грн., на підтвердження чого позивач надав суду витяг з АІС «Податковий блок» по даному платнику податків.

З метою стягнення заборгованості, ГУ ДПС у Волинській області, керуючись підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20, пунктом 87.11 статті 87, пунктом 95.3 статті 95 ПК України, звернулось із даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що суб`єкт владних повноважень не довів тих обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як передбачено підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

В силу вимог пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.4 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України податковим органом сформована та надіслана відповідачу податкова вимога від 02.12.2019 № 161735-51.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до пунктів 95.1, 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Апелянт вважає, що податковий борг зі сплати податку на додану вартість виник в результаті несплати самостійно задекларованих відповідачем грошових зобов`язань згідно з податковою декларацією з податку на додану вартість від 18.10.2021 № в сумі 1760130 грн. та донарахування ГУ ДПС у Волинській області відповідачу штрафних санкцій у сумі 1020,00 грн. в податковому повідомленні-рішенні від 05.10.2021 №. У зв`язку із переплатою в сумі 1182072,52 грн. загальна сума боргу з податку на додану вартість становить 579077,48 грн.

Колегія суддів вказує, що позивач подав позов до суду 13 серпня 2021 року, де в позовній заяві, зокрема, зазначав, що станом на 31.05.2021 загальна сума боргу з податку на додану вартість становить 720460,46 грн., на підтвердження чого надав розрахунок сум податкового боргу та довідку про наявність боргу по платежах до бюджету ДП «Волиньторф» станом на 31.05.2021, а також витяг з АІС «Податковий блок» по даному платнику податків.

Оглядаючи матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що на підтвердження сплати заборгованості з податку на додану вартість відповідач надав суду наступні копії платіжних доручень: №3339 від 01.06.2021 року на суму 20000,00 грн.; №2861 від 21.07.2021 року на суму 50000,00 гри.; №2809 від 25.06.2021 року на суму 150000,00 гри.; №3647 від 06.08.2021 року на суму 20000,00 гри.; №3440 від 30.06.2021 року на суму 100000,00 гри.; №3637 від 04.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3642 від 05.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3524 від 16.07.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3633 від 03.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3436 від 29.06.2021 року на суму 80000,00 грн.; №3430 від 29.06.2021 року на суму 120000,00 грн.; №3351 від 03.06.2021 року на суму 10000,00 грн.; №3345 від 02.06.2021 року на суму 10000,00 грн.; №3361 від 07.06.2021 року на суму 90000,00 грн.; №3354 від 04.06.2021 року на суму 10000,00 грн.; №2906 від 19.08.2021 року на суму 50000,00 грн.; №2900 від 17.08.2021 року на суму 50000,00 грн.; №2892 від 13.08.2021 року на суму 110000,00 грн.; №2888 від 11.08.2021 року на суму 100000,00 грн.; №2883 від 06.08.2021 року на суму 100000,00 грн.; №3710 від 17.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3663 від 10.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3655 від 09.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3647 від 06.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3642 від 05.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3637 від 04.08.2021 року на суму 20000,00 грн.; №3633 від 03.08.2021 року на суму 20000,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковим органом не доведено наявність у відповідача заборгованості з податку на додану вартість станом на 31.05.2021 та на день подання позову у сумі 720460,46 грн. При цьому, сума заборгованості у сумі 579077,48 грн. виникла після подання позивачем позову, а саме у зв`язку із поданням ДП «Волиньторф» податкової декларації з податку на додану вартість від 18.10.2021 № та донарахування ГУ ДПС у Волинській області відповідачу штрафних санкцій у сумі 1020,00 грн. в податковому повідомленні-рішенні від 05.10.2021 №. При цьому, апеляційний суд зауважує, що позивачем щодо цієї суми боргу в розмірі 579077,48 грн. не подано суду у відповідності до вимог статті 47 КАС України заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Щодо стягнення з ДП «Волиньторф» податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати - 218862,88 грн., в тому числі: недоїмка - 198195,02 грн.; пеня - 20667,86 грн., колегія суддів зазначає, що на підтвердження суми такого боргу позивач, зокрема, надав суду витяг з АІС «Податковий блок», з якого слідує, що станом на 28.02.2021 заборгованість відповідача з цього податку становить 218862,88 грн. Однак, на підтвердження сплати вказаної заборгованості відповідач надав суду наступні копії платіжних доручень: №3447 від 01.07.2021 року на суму 4030,99 грн.; №3466 від 05.07.2021 року на суму 31848,75 грн.; №3444 від 30.06.2021 року на суму 28186,76 грн.; №3408 від 18.06.2021 року на суму 78751,24 грн.; №3399 від 16.06.2021 року на суму 10000,00 грн.; №3394 від 15.06.2021 року на суму 15000,00 грн.; №3372 від 07.06.2021 року на суму 894,41 грн.; №3376 від 08.06.2021 року на суму 42730,27 грн.; №3321 від 28.05.2021 року на суму 2820.37 грн.; №3325 від 28.05.2021 року на суму 18782,40 грн.; №281 Звід 02.07.2021 року на суму 2855,61 грн.; №2665 від 23.06.2021 року на суму 750,00 грн.;№2803 від 18.06.2021 року на суму 1091,51 грн.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення податкового боргу з рахунків ДП «Волиньторф» у банках, що обслуговують такого платника податків, а також за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в позові, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у справі № 140/8552/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний