Справа № 420/749/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/749/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 113050,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 , відповідно до прохальної частини, якого позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУНП в Одеській області матеріальну шкоду у розмірі 113050,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУНП в Одеській області судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 , своїми діями завдав ГУНП в Одеській області матеріальну шкоду розмір якої, відповідно до оціночного акту від 15.11.2018 року, складає 113 050,00 грн. Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 25.03.2020 по справі № 507/329/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху) та накладено адміністративне стягненні у вигляді штрафу. У зв`язку із зазначеним вище ОСОБА_1 було направлено вимогу від 23.09.2020 року № 20/1706. На сьогоднішній день будь-якої відповіді на вимогу про відшкодування завданої матеріальної шкоди від ОСОБА_1 не надходило та відшкодування не здійснювалося. Таким чином, позивач вважає, що ОСОБА_1 відмовився у добровільному порядку відшкодовувати завдану матеріальну шкоди у зв`язку із чим і звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 17.01.2022 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у письмовому провадженні.

12.03.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем на момент ДТП не було укладено договір про повну матеріальну відповідальність з позивачем, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди у заявленому розмірі. Також, відповідач посилається на те, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

14.09.2017 року о 07 годині 20 хвилин, ОСОБА_1 на автодорозі Р-75, Балта Криве Озеро, між селами Немирівське та Бендзари Балтського району керуючи автомобілем Рено Дастер, р/н НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку не впорався із керуванням та здійснив виїзд за межі проїзної ч. з подальшим його перекиданням, чим порушив п 12.1 Правил дорожнього руху. В наслідок ДТП автомобіль отримав ряд механічних пошкоджень.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, автомобіль Рено Дастер, р/н НОМЕР_1 , належить на праві власності ГУ МВС України в Одеській області.

25.03.2020 року постановою Любашівського районного суду Одеської області по справі № 507/329/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 грн.

23.09.2020 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області прийнято вимогу № 20/1706 про відшкодування матеріальних збитків, якою відповідачу запропоновано надати письмовий власноручно написаний рапорт/заяву для добровільного утримання з його грошового забезпечення 20 % щомісячно до погашення суми боргу.

Відповідач ознайомлений з вказаною вимогою 25.09.2020 року (зв.б. а.с.10).

28.09.2020 року наказом ГУНП в Одеській області № 1307 о/с від 28.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Докази сплати ОСОБА_1 , суми боргу за вимогою № 20/1706 від 23.09.2020 року у матеріалах справи відсутні та сторонами не надані.

Відповідно до акту оцінки від 15.11.2018 року вартість матеріального збитку, внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, складає 113050,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до преамбули Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст.56 Закону №580-VIII).

Відповідно до ст.60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

За загальним правилом, під час вирішення справ такої категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд зазначає, що станом на 14.09.2017 року (дата дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_1 ), у Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому станом на 14.09.2017 року на поліцейського, як на працівника, при стягненні матеріальної шкоди, поширювалися норми Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З огляду на матеріали справи, договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався.

Разом з тим, суд зазначає, що факт нанесення відповідачем матеріальної шкоди ГУ НП в Одеській області був встановлений 06.04.2020 року з набранням законної сили Постановою Любашівського районного суду Одеської області у справі № 507/329/20, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів).

Суд зазначає, що 31.10.2019 року набув чинності Закон України №160-ІХ від 03.10.2019 «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Приписами ст. 4 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Приписами ст. 10 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 12 ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що ГУ НП в Одеській області не було дотримано вимоги ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» в частині проведення службового розслідування та притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на підставі наказу начальника ГУ НП в Одеській області.

Таким чином, суд робить висновок, що адміністративний позов ГУ НП в Одеській області не належить до задоволення.

Щодо клопотання відповідача про застосування до позивача наслідків пропуску строку звернення до суду з даним позов, суд зазначає, що питання поновлення позивачу строку звернення до суду вирішено судом в ухвалі суду від 14.02.2022 року при відкритті провадження у справі

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підставі для повторного розгляду клопотання відповідача.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відступіть підстав для задоволення адміністративного позову ГУ ДПС в Одеській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 11, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 192-228, 243, 245, 246, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 113050,00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну ч. рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач Головне управління Національної поліції в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-А; ).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 14 квітня 2022 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.