Справа № 160/3915/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2022 року Справа № 160/3915/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
18.02.2022 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Півня Сергія Володимировича , в якій позивач просить:
- визнати діяльність начальника Індустріального ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Півня С.В. протиправною;;
- зобов`язати Індустріальний ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до з`ясування обставин та остаточного вирішення, як має стягуватись судовий збір з особи, яка звільнена від сплати судового збору, зупинити виконання виконавчого провадження № 68365990 та зняти арешт з рахунків ОСОБА_1 ;
- з метою компенсації нанесеної моральної шкоди - вибачитись перед ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 26.01.2022 року через мобільний застосунок «Монобанк» дізнався про обмеження рахунків у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № 68365990 щодо примусового стягнення з нього судових витрат в розмірі 3 831,47 грн. за виконавчим листом № 202/4391/16-ц. Позивач вважає дії відповідача щодо арешту його рахунків незаконними, оскільки рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 202/4391/16-ц, на його думку є помилковим та таким, що не може бути виконаним, а дії виконавця - незаконними. Зазначає, що наразі Дніпровський апеляційний суд розглядає заяву позивача про винесення додаткового судового рішення, а тому до винесення такого рішення виконавче провадження № 68365990 має бути зупинене, а арешт рахунків - знятий, з приводу чого позивач і звертався до відповідача із відповідними клопотаннями. Відповідями відповідача від 09.02.2022 року за вих № 6663 та від 15.02.2022 року за вих. № 7593 було проінформовано позивача про відмову у задоволенні заявлених позивачем клопотань, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Півня Сергія Володимировича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.
01.03.2022 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказу відправлення відповідачу позовної заяви електронним листом з описом вкладення.
15.03.2022 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а саме - подано уточнену позовну заяву та додаткові пояснення та уточнення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/3915/22 за позовом ОСОБА_1 до Індустріального ВДВС у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
06.04.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову, посилаючись на те, що до повноважень державного виконавця не належить перевіряти законність судового рішення, натомість при відкритті виконавчого провадження державний виконавець перевіряє відповідність саме виконавчого документу вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач також зазначає, що на звернення позивача начальником Індустріального ВДВС у м. Дніпро було надано відповіді, з огляду на що твердження позивача про бездіяльність відповідача не відповідає дійсності.
07.04.2022 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що підставою звернення до суду стала саме відмова відповідача у задоволенні клопотання позивача про зняття арешту з грошових коштів останнього та бездіяльність відповідача щодо незвернення до суду за роз`ясненням судового рішення. Зазначає також, що наразі Дніпровський апеляційний суд проводить розгляд питання за заявою позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 202/4391/16-ц.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно зі ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
На виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з 26.01.2022 року перебуває виконавче провадження № 68365990 по виконанню виконавчого листа № 202/4391/16 від 28.12.2021 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АЛКЕН» судових витрат в сумі 3 831,47 грн.
26.01.2022 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника та накладено арешт на кошти боржника в сумі 4 514,62 грн., з яких: 3 831,47 грн. - основна сума заборгованості по виконавчому листу (судовий збір); 383,15 грн. - виконавчий збір; 300,00 грн. - витрати на організацію та проведення виконавчих дій.
27.01.2022 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням, у якому просив державного виконавця звернутися до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990, а до винесення ухвали суду про розподіл судових витрат відстрочити виконання рішення.
28.01.2022 року позивач звернувся до відповідача із клопотанням, у якому повторно просив державного виконавця звернутися до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990, та зняти арешт з грошових коштів позивача.
Листом від 09.02.2022 року за вих. № 6663 начальником відділу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надано відповідь на клопотання позивача від 27.01.2022 року та від 28.01.2022 року та проінформовано останнього, що у виконавця відсутні передбачені законом підстави для відстрочки виконання рішення, натомість позивач має право звернутися із відповідним клопотанням до суду. З приводу роз`яснення судового рішення повідомлено позивача, що резолютивна частина судового рішення та зміст виконавчого документа виконавцю зрозумілі та роз`яснення не потребують. У відповіді також зазначено, що наразі відсутні підстави для зняття арешту з грошових коштів боржника.
Отримавши лист від 09.02.2022 року за вих. № 6663, позивач повторно звернувся до відповідача із клопотанням про зняття арешту з його грошових коштів та просив останнього ініціювати звернення до суду за роз`ясненням судового рішення, за яким стягуються судові витрати у виконавчому провадженні № 68365990.
Листом від 15.02.2022 року за вих. № 7592 начальником відділу Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надано відповідь на клопотання позивача та повідомлено останнього, що перевірка законності судового рішення не є правом чи обов`язком державного виконавця. Також у листі зазначається, що арешт накладено на грошові кошти в сумі 4 514,62 грн., тоді як коштами, що перевищують вказану суму, позивач має можливість безперешкодно користуватися.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності дій Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо примусового виконання виконавчого листа № 202/4391/16 від 28.12.2021 року.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 року № 512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно і ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Частинами 1, 2 статті 56 Закону №1404-VIII встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Згідно з ч. 3 ст. 56 Закону №1404-VIII арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконанні у Індустріальному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 68365990, відкрите 26.01.2022 року на підставі виконавчого листа № 202/4391/16-ц, виданого 28.12.2021 року, щодо виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2021 року у справі № 202/4391/16-ц в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АЛКЕН» судових витрат у розмірі 3 831,47 грн.
Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження № 68365990 державним виконавцем 26.01.2022 року накладено арешт на грошові кошти позивача, наявні на його банківських рахунках, зокрема на суму 4 514,62 грн., з яких: 3 831,47 грн. - основна сума заборгованості по виконавчому листу (судовий збір); 383,15 грн. - виконавчий збір; 300,00 грн. - витрати на організацію та проведення виконавчих дій, що відповідає засаді співмірності заходів примусового виконання рішення обсягу вимог за рішенням, закріпленій у п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII.
Частинами 1, 2 статті 31 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.
Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить про те, що звернення до суду за роз`ясненням рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, є правом виконавця, а не його обов`язком. У свою чергу сторона виконавчого провадження не позбавлена права самостійно звернутися до суду із відповідною заявою.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не звернувся до суду за роз`ясненням резолютивної частини рішення та/або змісту виконавчого документу через відсутність необхідності у роз`ясненні, з огляду на що вимога позивача у цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд критично оцінює доводи позивача щодо розгляду Дніпровським апеляційним судом заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 202/4391/16-ц, адже позивач фактично підмінює поняття «роз`яснення рішення суду» та «винесення додаткового рішення».
Вимагаючи суд винести додаткове рішення у справі № 202/4391/16-ц, позивач фактичною переслідую мету змінити рішення суду, винесене на його користь. Разом з тим, додаткове рішення суду - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання. Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.
Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ч. 1 ст. 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
З урахуванням вищевикладеного, розгляд Дніпровським апеляційним судом заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 202/4391/16-ц жодним чином не впливає на виконавче провадження № 68365990, оскільки додаткове рішення не може змінити резолютивну частину рішення, а може її доповнити, з огляду на що вимога позивача про зупинення виконавчого провадження є безпідставною та необґрунтованою.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.
Причинний зв`язок як комплексний елемент виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
У ст. 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, яка відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, тощо.
Встановлення лише факту протиправності дій відповідача не є самостійною підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода, як предмет спору, підлягає самостійному, окремому, доказуванню, тягар якого у адміністративному судочинстві полягає на позивачеві.
З огляду на вищевказані норми, єдиною необхідною і достатньою обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди державним органом є незаконні рішення, дії чи бездіяльність посадової або службової особи органу державної влади, в незалежності від наявності чи відсутності вини останньої.
Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено доводи позивача про протиправність дій відповідача, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про компенсацію йому моральної шкоди, оскільки ця вимога є похідною від первинної та вирішення такого питання можливе лише у випадку встановлення протиправності дій відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що дії виконавця є правомірними, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко