Справа № 240/4466/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4466/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко А.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

11 квітня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 16.02.2021 №51-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, поновити на посаді з моменту звільнення;

- стягнути з Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату поновлення на роботі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 залучено до участі у справі, як співвідповідача Овруцьку районну державну адміністрацію Житомирської області.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Окрім того, апелянт відзначає, що рішення про його звільнення прийняте не уповноваженою особою, оскільки у контексті вимог ч.5 ст.22 Закону України "Про державну службу" питання прийняття та звільнення керівника структурного підрозділу Овруцької районної державної адміністрації вирішуються суб`єктом призначення - у даному випадку, головою Овруцької районної державної адміністрації.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач - Коростенська районна державна адміністрація, заперечив проти доводів позивача та просив відмовити в задоволенні позову.

Серед іншого, відповідачем зауважено, що на момент попередження позивача про наступне вивільнення та до моменту його звільнення в Коростенській районній державній адміністрації Житомирської області були відсутні вільні вакантні посади державної служби, а тому в період з 01.01.2021 року по 17.02.2021 року зміни до штатного розпису апарату Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області не вносились, а працівники відділу Державного реєстру виборців апарату Коростенської районної державної адміністрації не призначались.

Відповідачем також звернуто увагу на той факт, що новий штатний розпис апарату Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, яким було додано чисельність працівників, було затверджено та введено в дію лише з 22.02.2021 року.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Позивач з 14.01.1998 року працював в Овруцькій районній державній адміністрації Житомирської області.

На посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації позивач перебував з 16.01.2008 року.

31.12.2020 року Житомирською обласною державною адміністрацією відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1635-р від 16.12.2020 "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" прийнято розпорядження №762 "Про створення комісії із реорганізації Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області".

Згідно зі змістом вказаного розпорядження утворено комісію з реорганізації Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Головою комісії з реорганізації Овруцької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області призначено голову Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області - Тарасюка Ю.В.

12.01.2021 року головою комісії з реорганізації Овруцької районної державної адміністрації винесено розпорядження №4-к "Про попередження працівників апарату Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про наступне вивільнення".

Цього ж дня позивача повідомлено про наступне вивільнення, яке відбудеться 11.02.2021. Окрім того, вказано, що звільнення обумовлено неможливістю переведення на іншу роботу у зв`язку з її відсутністю (а.с.9).

Позивач був ознайомлений із вказаним повідомленням 12.01.2021, що засвідчується його підписом (а.с 9).

Відповідно до розпорядження "Про звільнення ОСОБА_1 " №51-к від 16.02.2021, винесеного головою комісії із реорганізації Овруцької районної державної адміністрації - Тарасюком Ю.В. , позивача з 17.02.2021 звільнено з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" (а.с. 8).

Вважаючи власне звільнення із займаної посади протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.3 Закону №889-VIII, державною службою є публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець є громадянином України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом №889-VIII (тут і надалі в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» №117-IX від 19.09.2019 (далі - Закон №117-IX), чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та в частині, що не врегульовано спеціальним законодавством, КЗпП України.

Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII (в редакції до набрання чинності Законом України від 19.09.2019 № 117-IX), процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалась законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалось лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Законом України від 19.09.2019 № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 87 Закону № 889-VIII (у редакції, що діє з 19.09.2019, була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу) державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону)

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 № 440-IX, ч. 3 ст. 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби м о ж е пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

При цьому, вжите у частині 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби № 86р/з від 20.02.2020 р. при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону України «Про державну службу».

Отже, аналізуючи положення Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного розпорядження, на думку колегії суддів, суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин в цій частині КЗпП України, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до профільного Закону, шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати такий обов`язок.

Судова колегія також зазначає, що відповідач не вправі вибірково підходити до процедури вивільнення працівників, пропонуючи новоутворені вакансії одним службовцям та утримуючись від такого пропонування іншим. Вибірковий підхід суперечитиме одному із принципів здійснення державної служби, про який йдеться у п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, в силу якого: «державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження».

З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент винесення оскаржуваного розпорядження від 16.02.2021 №51-к та звільнення позивача з державної служби застосовується виключно те законодавство, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Системний аналіз положень законодавства свідчить про те, що звільнення з посади у разі ліквідації державного органу не містить положень щодо обов`язку пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду саме державної служби.

Більше того, як було встановлено під час розгляду справи в суді першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, відповідачем було належними чином доведено факт відсутності вільних вакантних посад на момент звільнення позивача. При цьому, введені з 22.02.2021 року нові посади були запропоновані працівникам, які мають гарантії при прийнятті на роботу.

Стосовно доводів апеляційної скарги про прийняття рішення про звільнення позивача не уповноваженою особою, судова колегія відзначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, розпорядження №51-к від 16.02.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області підписане головою комісії із реорганізації Тарасюком Ю.Б. (голова Коростенської районної державної адміністрації) (а.с.8).

Відповідно до ч. 2 ст.11 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 № 586-ХІV (далі - Закон №586-ХІV) керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону (п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону №586-ХІV).

У разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу (ч. 5 ст. 22 Закону № 889-VІІІ).

Тобто, до повноважень голів державних адміністрацій належить призначення на посаду та звільнення з посади керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій. У розумінні п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону №889-VІІІ суб`єктом призначення на посаду державної служби, зокрема, керівника структурного підрозділу місцевої державної адміністрації є голова такої адміністрації.

Приписами ч. 3 ст. 7-1 Закону № 586-ХІV передбачено, що у разі здійснення реорганізації районних державних адміністрацій шляхом приєднання повноваження з управління справами таких юридичних осіб, забезпечення підготовки та прийняття районними державними адміністраціями, що припиняються, та їх посадовими особами рішень як суб`єктами владних повноважень з дня прийняття рішення про початок реорганізації здійснює голова районної державної адміністрації, до якої здійснюється приєднання інших юридичних осіб.

Відповідно до статті 7-1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" Кабінет Міністрів України постановою від 16.12.2020 №1321 затвердив Порядок здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються (далі - Порядок №1321).

Пунктом 7 Порядку №1321 передбачено, що перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється: у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється (далі - комісія з реорганізації).

Райдержадміністрація, розташована в ліквідованому районі, продовжує здійснювати свої повноваження до моменту виникнення відповідного правонаступництва, передбаченого пунктами 7 і 8 цього Порядку (п. 10 Порядку №1321).

Голова облдержадміністрації утворює комісії з реорганізації та затверджує їх персональний склад протягом 20 робочих днів з дня прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України про утворення та реорганізацію райдержадміністрацій (п. 12 Порядку №1321).

Облдержадміністрація визначає головою комісії з реорганізації голову новоутвореної райдержадміністрації або райдержадміністрації, що припиняється, або його заступника (п. 14 Порядку №1321).

Пунктом 15 Порядку №1321 передбачено, що Голова комісії з реорганізації, зокрема, здійснює інші функції відповідно до законодавства. Для здійснення своїх повноважень голова комісії з реорганізації видає розпорядження, використовуючи бланки райдержадміністрації, до якої здійснюється приєднання райдержадміністрацій, що припиняються.

Матеріалами справи засвідчується, що оскаржуване розпорядження №51-к від 16.02.2021 про звільнення позивача з державної служби прийнято на бланку Коростенської районної державної адміністрації, тобто райдержадміністрації, до якої здійснюється приєднання райдержадміністрацій, що припиняються та містить підпис голови комісії з реорганізації - Тарасюка Ю.Б., який у свою чергу, також є головою Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Отже, підсумовуючи наведене, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що саме до повноважень голови Коростенської районної державної адміністрації, який призначений головою ліквідаційної комісії з реорганізації Овруцької районної державної адміністрації, належить прийняття рішення про звільнення державних службовців районних державних адміністрацій, що припиняються, у тому числі й позивача.

В контексті встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного розпорядження №51-к від 16.02.2021 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.