Справа № 540/2813/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/2813/21

Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Херсон, 06 вересня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про зобов`язання звільнити з займаної посади за станом здоров`я,-

В С Т А Н О В И В :
У червні 2021року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 відповідно до Наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 року та відповідно до ч.5 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнити ОСОБА_1 - старшого солдата третього батальйону ІІ взводу роти снайперів з займаної посади за п.б ч.5 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що позивач проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді старшого солдата снайпера другого взводу роти снайперів. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, зі скаргами на головний біль, важкість у голові, втомлюваність, послаблення пам`яті, відчуття дрижання в тілі ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини з Рапортом від 23.03.2021 року з клопотанням про звільнення з військової служби в запас на підставі ч. 5 ст. 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу пп. б (за станом здоров`я). Командиром військової частини та командиром роти снайперів вищевказаний рапорт був підписаний, але замість звільнення позивача направили на повторне ВЛК. 30 квітня 2021 року військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2021 № 194 провела старшому солдату військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 медичний огляд, з метою визначення ступеня придатності до служби у високомобільних десантних військах. За результатом винесена постанова ВЛК № 18 про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю ОСОБА_1 , визнано непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Позивач стверджує, що на сьогоднішній день сукупність вищезазначених хвороб фактично унеможливлює виконання функціональних обов`язків у Збройних силах України.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи відсутністю підстав для припинення контракту із позивачем за станом здоров`я.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не розгляду по-суті рапорту ОСОБА_1 від 23.03.2021р.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути по-суті рапорт ОСОБА_1 від 23.03.2021р. із урахуванням висновків військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 від 30.04.2021р. щодо непридатності ОСОБА_1 до служби у високомобільних десантних військах та висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги, апелянт вказує, що посилання позивача на ч. 5 п. «б» ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» є необґрунтованим та безпідставним, адже вказана норма застосовується для припинення контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії ро непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадів, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби, саме у мирний час. Тобто, позивач опирається на те, що станом на час його звернення до відповідача не має дії особливого періоду. Між тим, як далі вказує апелянт, згідно пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення стану - до оголошення демобілізації: за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадів, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби. Апелянт наголошує, що вивчивши позовну заяву позивача, командуванням військової частини не було виявлено роз`яснень щодо дії або закінчення дії особливого періоду в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді старшого солдата снайпера другого взводу роти снайперів.

Позивач 23.03.2021 року подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби в запас на підставі ч. 5 ст. 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу пп. б (за станом здоров`я).

Даний рапорт завізований командиром роти снайперів 23.03.2021р. із поміткою «Клопочу за замістом».

Проте позивач не був звільнений, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано жодного доказу розгляду рапорту позивача по суті із відмовою у звільненні із зазначенням причин, у зв`язку із чим прийшов висновку, що відповідач у даному спорі по відношенню до позивача допустив протиправну бездіяльність, не розглянувши по суті рапорт ОСОБА_1 .

При цьому, суд першої інстанції вважав, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 236.03.2021р. із урахуванням висновку ВЛК від 30.04.2021р. та висновків суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Як встановлено ч.ч. 3,4 ст.2 Закону № 2232-ХІІ, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу,є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби,права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби,що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-XII.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

1) у мирний час:

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби;

2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч.7 ст. 26 ЗУ № 2232-XII).

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни)військової служби у Збройних Силах України визначається Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджене Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008р. (надалі Положення), яким також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (п.1 Положення)

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби (п. 2 Положення).

Згідно з п.12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби,залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення закордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини),за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 234 Положення передбачено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби,документально підтверджуються періоди служби,що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Як закріплено у п.240 Положення № 1153/2008, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом.

Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, яких визнано обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець, на підставі відповідних клопотань. Після прийняття рішення про продовження проходження військової служби зазначені військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби на загальних підставах.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку, що звільнення військовослужбовця з військової служби за станом здоров`я здійснюється відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність довійськової служби,після отримання якого військова частина оформлює документи про звільнення військовослужбовця з військової служби та надсилає їх посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Як слідує із матеріалів справи, позивач проходить військову службу в/ч НОМЕР_1 у роті снайперів, та має військову професію снайпер.

Метою проведення медичного огляду, як зазначено ВЛК у свідоцтві є визначення ступеня придатності до служби у високо мобільних десантних військах.

В/ч НОМЕР_1 - 79-та окрема десантно-штурмова бригада, та входить до складу Десантно-штурмових військ Збройних сил України.

Як встановлено судом, постановою ВЛК від 30.04.2021р. позивач визнаний обмежено придатним до військової служби. Непридатний до служби у високо мобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

З огляду на встановлені спірні обставини справи та наведені правові норми, є вірним зауваження суду першої інстанції про те, що враховуючи непридатність позивача ОСОБА_1 до служби у високо мобільних десантних військах, його рапорт мав би бути розглянутий командиром відповідної в/ч НОМЕР_1 з урахуванням висновків ВЛК від 30.04.2021р., адже позивач, проходячи військову службу на посаді снайпера у військовій частині, що входить до Десантно-штурмових військ Збройних сил України, має висновок ВЛК про непридатність до служби у високо мобільних десантних військах.

Між тим, ані у ході розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи, відповідачем не надано жодного належного доказу у підтвердження розгляду відповідно до вимог чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, рапорту позивача по суті, із відмовою у звільненні, тощо, із зазначенням причини такої відмови.

Як слідує із наданої позивачем копії рапорту позивача, він підписаний командиром військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_2 із поміткою «В наказ», проте результат розгляду рапорту по-суті, зокрема копія наказу, витягу з наказу, - відсутній.

В силу вимог ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, у даному спорі відповідачем по відношенню до позивача було допущено протиправну бездіяльність, не розглянувши по суті рапорт позивача, яка підлягає визнанню протиправною, про що вірного висновку дійшов суд попередньої інстанції у своєму рішенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта з посиланням на неможливість звільнення позивача на підставах, про які він зазначає у своєму рапорті, з підстав дії на час виникнення спірних правовідносин на території України особливого періоду, позаяк рапорт позивача взагалі не був розглянутий відповідачем.

Тобто, відповідач не виконавши покладених на нього обов`язків, не зазначив взагалі про будь-які підстави для відмови чи задоволення рапорту позивача про звільнення його з військової служби.

Наведене у сукупності свідчить про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням усього наведеного вище, колегія суддів також погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права, у вигляді визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання військову частині НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 23.03.2021р. із врахуванням висновків ВЛК від 30.04.2021р. та висновків суду.

Такий спосіб захисту, на переконання колегії суддів не суперечить вимогам чинного законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі №540/2813/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.