Справа № 420/6201/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/6201/21

Категорія: 10500000 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 26.03.2021 року ВП №62929366 про накладення штрафу в розмірі 5 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки пенсійний орган вжив усіх залежних від нього заходів, спрямованих на виконання судового рішення у справі, а саме доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 28.05.2020 року по 31.05.2020 року у розмірі 379,35 гривень нарахована на поточний рахунок позивача.

Виплата боргу за період з 01.01.2018 року по 27.05.2020 року в сумі 58420,65 грн. внесена до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та буде виплачена в порядку черговості.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 рокуу задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на сторону ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасуванняпостановивідмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в які зазначає про порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що пенсійним фондом вчинено всі можливі дії в межах покладених повноважень з метою виконання судового рішення та безпідставне стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу призведе до нецільового використання коштів Державного бюджету;

Також зазначено, що інформацію про виконання рішення суду відповідачем внесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою передбаченою Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою КМУ від 22.08.2018р. №649, та Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням ПФУ від 26.09.2018р. №20-1. Погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду по справі №420/2301/20, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. У зв`язку з цим, за твердженнями апелянта, відсутні підстави вважати, що рішення суду не виконано територіальним органом ПФУ за відсутності на це поважних причин.

Відповідно до ст.ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року № 09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду № 9-до/с від 28.02.2022 року, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи, а тому сторін повідомлено про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження або у режимі відеоконференції про що вони повинні подати відповідні клопотання.

До суду апеляційної інстанції від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській областіта третьої особи ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, від відповідача будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило, а отже з урахуванням вищевикладеного ч.1 ст. 311 КАС України розгляд справи вирішено проводити у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року по справі №420/2301/20 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 , у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років, обчисленої із застосуванням 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та її виплату з 01.01.2018 року із розрахунком підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.03.2018 року, виходячи із 90% грошового забезпечення.

28.05.2020 року на виконання рішення суду позивачем було проведено перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 01.01.2018 року із розрахунком підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», на підставі довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.03.2018 року, виходячи із 90% грошового забезпечення. Пенсія після перерахунку становить 13606,74 грн.

Відповідно до розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою №ЮО сума доплати за період з 01.01.2018 року по 27.05.2020 року становить 58420,65 грн.

03.09.2020 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленком В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№62929366) на підставі виконавчого листа №420/2301/20, виданого 14.08.2020 року Одеським окружним адміністративним судом. У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Вищезазначена постанова листом від 03.09.2020 року №10.03-7135 була направлена відповідачем на адресу головного управління ПФУ в Одеській області та отримана останнім 10.09.2020 року.

У відповідь на даний лист Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області направило на адресу відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідь від 16.09.2020 року, в якій зазначило, що ним на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року по справі №420/2301/20 ОСОБА_1 .05.2020 року було проведено перерахунок пенсії за вислугу років з 01.01.2018 року із розрахунком підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», на підставі довідки про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою станом на 01.03.2018 року, виходячи із 90% грошового забезпечення. Пенсія після перерахунку становить 13606,74 грн. Доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 28.05.2020 року по 31.05.2020 року у розмірі 379,35 гривень нарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 .

Разом з тим, виплата боргу за період з 01.01.2018 року по 27.05.2020 року в сумі 58420,65 грн. підлягала виплаті згідно з Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду №649 від 22.08.2018 року та Порядком ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року №20-1.

Інформація про виконання рішення по справі №420/2301/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області внесена до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою програмою.

26.03.2021 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою В.І. за невиконання рішення суду на позивача було накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України без поважних причин не було виконано рішення суду по справі №420/2301/20, а тому постанова державного виконавця від 26.03.2021 року ВП №62929366 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5 100,00 грн. була винесена відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» правомірно та обґрунтовано, в межах наданих відповідачу повноважень, а тому не підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як передбачено статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст.ст.14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон №1404-VIII), визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частино 5 ст.26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленомустаттею 27 цього Закону.

Частиною 6ст.26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до положень ч.1,2ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч.1 та 2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Отже, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 31 травня 2021 року у справі № 560/594/20 зауважив, що невиконання пенсійним органом рішення суду дозволяє державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте необхідно встановити, що послугувало причиною до невиконання рішення суду на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин-наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин.

Слід зазначити, що належними діями управління ПФУ стало б виконання рішення суду по справі №420/2301/20 в строк, встановлений постановою ВП №62929366 від 03.09.2020р., після набрання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року законної сили.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження ВП №59087185 свідчать, що позивачем не в повній мірі виконано рішення суду від 27.04. 2020 року.

Апелянт наполягає, що такі обставини склалися не з його вини, а виключно внаслідок відсутності належного фінансування.

При цьому, зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ним у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018р. №649, якою затверджено «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», внесено відомості про наявність заборгованості перед ОСОБА_4 до реєстру рішень, виконання яких здійснюється окремою бюджетною програмою.

Так, п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р. «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів» затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Згідно з п.3 вказаного Порядку боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у праві №640/5248/19, якою змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Отже, до 22.07.2020 Порядок №649 був чинний і боржник зобов`язаний був ним керуватись, тобто вчиняти певні активні дії з метою виконання рішення суду, зокрема: вести облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, подавати до Пенсійного фонду України документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника та інші документи і розрахунки згідно з Порядком, а комісія ПФУ повинна була розглянути ці документи та провести відповідну перевірку розрахунку.

Натомість позивачем не надано доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, зокрема, направлення до Пенсійного фонду України звернення щодо виділення коштів на погашення заборгованості на виконання рішення суду, чи роз`яснення процедури здійснення таких виплат враховуючи скасування пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

В свою чергу, за вказаних обставин, включення судового рішення до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, не можна вважати повним виконанням останнього.

Згідно з ч.1ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, має бути виконане Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, а відтак, посилання апелянта на відсутність коштів для проведення виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р. вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Так, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 зазначив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату відповідних надбавок, вносячи про це відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення).

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

При цьому, колегія суддів зазначає, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п. 52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Враховуючи та на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що відсутність нормативно-правового регулювання не може бути причиною невиконання рішення державним органом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент прийняття виконавцем спірної постанови позивачем не було виконано рішення суду по справі №420/5095/19 в повному обсязі, а посадова особа відповідача не допустила порушеньЗакону №1404, у зв`язку з чим підстави для скасування спірної постанови - відсутні.

Колегія суддів вважає за можливе не врахувати правові висновки Верховного Суду, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки позивачем в рамках виконавчого провадження в надісланих відповідачу листах про наявність таких причин не зазначалося та відповідного документального підтвердження не надавалося, позивач лише посилався на норми Бюджетного Кодексу.

Водночас, позивач зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів. Проте, таких доказів позивач державному виконавцю не надав.

Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надішли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

Доводи апеляційної скарги Головного управління ПФУ в Одеській області висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 12 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова