Справа № 440/1704/22
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 13 квітня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/1704/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум;

стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 246571,20 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач працювала на посаді головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та 26 грудня 2019 року її звільнено із вказаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу". В порушення приписів статті 44 Кодексу законів про працю України Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області не виплачено позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі не менше середнього місячного заробітку. Оскільки управлінням у день звільнення не проведено із позивачем повного розрахунку щодо виплати вихідної допомоги, наявні підстави для виплати позивачу відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати вихідної допомоги при звільненні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивача 26 грудня 2019 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. У день звільнення із позивачем проведено остаточний розрахунок та видано трудову книжку. Законом України "Про державну службу" врегульовано випадки виплати вихідної допомоги та її розмір, а тому норми Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не поширюються. З аналізу положень статті 87 Закону України "Про державну службу" випливає, що вихідна допомога виплачується у випадку звільнення державного службовця за пунктом 1 частини першої вказаної статті, а враховуючи, що позивача звільнено за пунктом 11 частини першої цієї статті, останній не має права на отримання вихідної допомоги при звільненні. Зважаючи на те, що із позивачем проведено повний розрахунок при звільненні, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП України, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати вихідної допомоги при звільненні.

У відповіді на відзив позивач заперечував доводи відповідача та вказував на їх безпідставність.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 1785/к від 23 грудня 2019 року "Про звільнення працівників" у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 870 від 09 жовтня 2019 року "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", наказу Міністерства юстиції України № 3173/5 від 16 жовтня 2019 року "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України", пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 11 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 26 грудня 2019 року з припиненням державної служби.

Довідкою Головного територіального управління юстиції у Полтавській області № 08-29/8337 від 02 січня 2020 року підтверджено, що позивача звільнено із займаної посади без виплати вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Не погодившись з невиплатою вихідної допомоги при звільненні в розмірі не менше середнього місячного заробітку, позивач звернулась до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі № 440/85/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення вихідної допомоги при звільненні задоволено частково: стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 11044,32 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Матеріалами справи підтверджено, що вищевказане судове рішення фактично виконане відповідачем 29 листопада 2021 року, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 27 грудня 2019 року по 29 листопада 2021 року.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2019 року (з наступного дня після звільнення) по 29 листопада 2021 року в сумі 246571,20 грн., суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Враховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позивач набув право на отримання відшкодування за затримку виплати вихідної допомоги при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України.

При цьому, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

За певних умов суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

При визначенні розміру середньої заробітної плати за 1 робочий день, суд враховує приписи Порядку № 100 та встановлену судом вище середньоденну заробітну плату позивача в сумі 513,69 грн (12577,32 грн + 9511,32 грн = 22088,64 грн / 43 робочих дня).

Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2018 року № 78/0/206-18 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік", від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік" кількість робочих днів у період з 27 грудня 2019 року (наступний робочий день після звільнення) по день фактично виплаченої вихідної допомоги при звільненні (29 листопада 2021 року) становить 482 робочих дня.

Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення становить 247598,58 грн. (513,69 грн. х 482 дні).

Враховуючи наявність спору між позивачем та роботодавцем з приводу належних до виплати працівникові сум на день звільнення; принцип співмірності між розміром недоплаченої суми (11044,32 грн.) та розміром суми середнього заробітку за час затримки розрахунку (247598,58 грн.); істотність частки середнього заробітку порівняно із вихідною допомогою; обставини, за яких було встановлено наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні, правові висновки Верховного Суду, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку.

У процентному співвідношенні сума середньоденної заробітної плати в порівнянні з сумою вихідної допомоги при звільненні складає 4,65%.

Отже, стягненню на користь позивача підлягають кошти в сумі 11513,33 грн. (4,65% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - 247598,58 грн. х 4,65% : 100%).

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) (вул. Герасима Кондратьєва, 28, м. Суми, Сумська область, 40003, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Стягнути з Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Герасима Кондратьєва, 28, м. Суми, Сумська область, 40003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2019 року по 29 листопада 2021 року в сумі 11513 (одинадцять тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 33 (тридцять три) копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова