Справа № 380/19812/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року

справа №380/19812/21

провадження № П/380/20038/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жидачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною відмову у внесенні змін до актового запису, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Жидачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (місцезнаходження: 81700, Львівська область, м. Жидачів, вул. Я. Мудрого, 20, ) (далі відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірною відмову внести зміни в актовий запис про одруження;

- зобов`язати Жидачівський відділ ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) внести зміни до відповідного актового запису та до Державного реєстру актів цивільного стану, а саме: про шлюб №43, від 10 березня 1957 року складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області у графі національність ОСОБА_1 виправити з «українка» на «полька».

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Млиниська Жидачівського району Львівської області. 10.03.1957 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , про що відділом ДРАЦС Жидачівського РУЮ Львівської області було зроблено актовий запис №43. Зазначає, що її мати ОСОБА_3 була уродженою полькою, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, сповідувала римо-католицьку віру і проживала на території України дотримуючись традицій цієї національності. Позивач вказує, що виховувалась відповідно до польських традицій, сповідує римо-католицьку віру, святкує польські свята та вважає себе полькою. Прагнучи внести зміни у свідоцтво про шлюб №43 від 10.03.1957 у графі про її національність з «українка» на «полька» звернулась до Жидачівського відділу ДРЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів). Проте, відповідач листом від 25.09.2021 № 953/21.18 - 06.1487 відмовив у внесенні змін до актового запису цивільного стану № 43 оскільки актовий запис про народження позивачки не містить даних про національність. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 16.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач станом на дату розгляду справи відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Млиниська Жидачівського району Львівської області.

10.03.1957 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (прізвище після одруження ОСОБА_1 ) зареєстровано шлюб, що підтверджується дублікатом свідоцтва про шлюб від 13.07.2021 серії НОМЕР_3 .

Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №6 від 13.07.2021, в актовому записі №62 від 18.08.1949 про народження позивача національність батька ОСОБА_5 зазначено «українець», національність матері ОСОБА_3 «полька».

Позивач звернулась до відповідача із заявою про внесення змін до актового запису про шлюб № 43, складеного відділом ДРАЦС Жидачівського районного управління юстиції Львівської області, змінивши в графі національність з «українка» на «полька».

За результатами розгляду даної заяви відповідач листом від 25.09.2021 №953/21.18-06-148 відмовив у внесенні змін в актовий запис у зв`язку з відсутністю підстав. У даному листі відповідач зазначив про неможливість внесення змін в актовий запис про шлюб №43 від 10.03.1957, складений Жидачіським відділом РАЦС стосовно позивача, оскільки не представлено документів, які підтверджують національність позивача.

Не погоджуюсь із такою відповіддю відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду за судовим захистом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (надалі за текстом «Закон № 2398-VI»).

Згідно зі статтею 2 Закону №2398-VI, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Частиною першою статті 6 Закону №2398-VI закріплено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема, проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до статті 9 Закону №2398-VI, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Відповідно до частини 3 статті 9 названого Закону актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону № 2398-VI внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Частиною 5 статті 9 Закону № 2398-VI установлено, що правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджено наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі «Правила»).

Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 2.6 Правил визначено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті.

За змістом п.2.11 Правил факти, зазначені в заяві, а також записи у свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану та в інших поданих заявником документах, якщо вони викликають сумніви щодо їх достовірності, можуть бути перевірені відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом направлення запитів до відповідних установ, організацій для затребування необхідних документів.

Пунктом 2.12 Правил передбачено, що на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно з підпунктом 2.13.3 пункту 2.13 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану районного, районного в місті, міського (міст обласного значення), міськрайонного, міжрайонного управління юстиції або дипломатичного представництва чи консульської установи України.

Підпунктом 2.13.12 пункту 2.13 Правил, яким визначаються підстави для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема передбачено, що таке внесення можливе також і в інших окремих випадках, якщо це не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до пункту 2.15 Правил передбачено випадки, коли складається висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема, відповідно до пункту 2.15.9 цього пункту висновок складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил).

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України, особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18 (номер в ЄДРСР 82188573) дійшла висновку, що відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Право позивача на збереження або відновлення своєї національності не заперечується, однак у даному випадку відповідні обставини не можуть бути встановлені адміністративним судом при оскарженні особою рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки національна належність особи є актом особистого самовизначення особи і жодним чином не впливає на її публічно-правові відносини з державою.

Суд зазначає, що предметом судового розгляду є правомірність рішень, дій та бездіяльності відповідача як суб`єкта владних повноважень, а не встановлення (відновлення) національності позивача.

Таким чином, національність позивача та її матері ніким не оспорюється. Натомість, предметом розгляду даної справи є наявність підстав для внесення змін до актового запису про шлюб позивачу на підставі Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за №55/18793.

З матеріалів справи слідує, що в актовому записі про шлюб між позивачем та ОСОБА_2 №43 від 10.03.1957, в графі «національність» зазначено «українка».

При цьому суд звертає увагу, що у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , який виданий ОСОБА_1 , є підпис позивача, який свідчать про погодження зі своєю національністю, адже один з її батьків є українцем.

Позивач не надавала відповідачу та суду жодних доказів, які б вказували, що її національність у спірному актовому записі вказана неправильно.

Відтак, суд приходить до висновку, що Жидачівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не мав підстав для внесення змін до актового запису і відмовив у внесенні таких відповідно до вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для внесення відповідних змін щодо національності.

Тож суд зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки позивачем ані під час звернення до органу реєстрації актів цивільного стану, ані під час судового розгляду не надано доказів на підтвердження того, що у спірних правовідносинах мало місце помилкове внесення до актового запису відомостей, які не відповідають дійсності. Долучені до матеріалів справи документи не містять доказів того, що реєстрація відомостей у актовому записі про шлюб, в частині зазначення національності нареченої, повинна бути «полька».

Така правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05 липня 2019 року №806/740/17 адміністративне провадження №К/9901/21697/18.

Позовні вимоги про зобов`язання Жидачівського віддлу ДРЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) внести зміни до відповідного актового запису та до Державного реєстру актів цивільного стану а саме: про шлюб №43, від 10 березня 1957 року складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області у графі національність ОСОБА_1 виправити з «українка» на «полька» є похідними від позовних вимог про визнання протиправною відмову внести зміни в актовий запис про одруження, а отже такими що не підлягають задоволенню.

Відтак, суд вважає, що відповідач не мав підстав для внесення змін до актового запису і склав висновок у відповідності до вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для внесення відповідних змін щодо національності.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи у внесенні змін до актового запису цивільного стану, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 241-246, 250, 255, 293, 295, КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Жидачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан