Справа № 380/18968/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І.Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 в (далі позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області , місце знаходження: 79026, м. Львів, вул.Стрийська, 35 (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправною відмову відповідача у поверненні надмірно сплаченого податку на доходи фізичних осіб в сумі 39441,68 грн. та військового збору у сумі 3286,80грн.;

-зобов`язати відповідача повернути надмірно сплачений податок на доходи фізичних осіб в сумі 39441,68 грн. та військовий збір у сумі 3286,80 грн.;

-визнати відсутність зобов`язань позивача по сплаті податку на доходи фізичних осіб та військового збору згідно графіку платежів (платежі з 8 по 12) на суму 98604,20 грн податку на доходи фізичних осіб та 8217, 00 грн. військового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, починаючи з 23.04.2021 у позивача відсутній обов`язок сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір згідно з графіком розстрочення платежів від 23.12.2019. При цьому платежі, які були зроблені після згаданої дати, є надмірними, а тому відповідач протиправно відмовив у їх поверненні.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що відмова відповідача є правомірною, зважаючи на те, що розстрочка по сплаті податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, та військового збору поверненню не підлягають.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 08.11.2021 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 22.11.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступне.

13.06.2017 ПАТ «ВІЕс Банк» листом вих..09-3/9040 повідомило позивача про анулювання боргу за кредитним договором №KF51746 від 22.08.2008.

23.12.2019 позивач подав податкову декларацію про майновий станом за 2017 рік, у якій суму прощеного боргу відобразив як річний оподаткований дохід у вигляді додаткового блага. Сума податку з доходів фізичних осіб становила 236650,07 грн.

23.12.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою б/н про розтермінування суми податкового боргу строком на 3 роки згідно з графіком розстрочених платежів, вказаних у додатку №2 до зазначеної заяви.

15.04.2020 відповідач листом №86/52.06-10К-67 повідомив позивача про задоволення його заяви від 23.12.2019 та розтермінування суми податкового боргу з 19.01.2020 по 19.10.2022 з умовою сплати поквартально суми у розмірі 19720,84 грн.

За змістом додатку №2 до заяви від 23.12.2019 розтермінування сплати позивачем податкового боргу передбачало здійснення 12 платежів у визначені відповідним додатком №2 терміни, зокрема:

1) оплата №6 у розмірі 21364,24 грн., (у тому числі 19720,84 грн. ПДФО та 1643,40грн. військовий збір) у термін до 19.04.2021;

2) оплата №7 у розмірі 21364,24 грн., (у тому числі 19720,84 грн. ПДФО та 1643,40грн. військовий збір) у термін до 19.07.2021.

Факт проведення оплати №7 підтверджується дублікатами квитанцій №0.0..1 та №0.0..1 від 19.07.2021.

У свою чергу, здійснення оплати за період №6 підтверджується інформацією, відображеною в інтегрованій картці позивача як платника податків та не оспорюється відповідачем.

Відповідач листом від 14.09.2021 №26119/13-01-24-10 повідомив позивача про відсутність підстав для повернення надмірно сплачених, на переконання позивача, сум ПДФО та військового збору.

Не погоджуючись із відмовою у поверненні зазначених сум, позивач звернувся з до суду відповідним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи справу по суті, суд керується таким.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13.04.2021 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» № 1383-ІХ (далі Закон №1383-ІХ).

Відповідно до приписів пункту 2 вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто діє з 23.04.2021.

Законом №1383-ІХ від 13.04.2021 до Податкового кодексу України внесено ряд змін.

Так, у підпункті 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 абзац перший підпункту «д» викладено в такій редакції:

«д) основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом».

Крім цього, підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України доповнено абзацом третім такого змісту:

«До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: «основна сума боргу (кредиту) платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає на те, що та обставина, що позивачу анульовано основну суму боргу за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості, сторонами визнається та не оспорюється.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо застосування вказаної правової норми неодноразово висловлював у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Виняток із загального правила передбачений частиною 1 статті 58 Конституції України, та поширюється на випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналіз рішень Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення норм статті 58 Конституції України стосовно дії нормативно правового акту в часі, дає підстави для висновку, що з метою вирішення питання про його поширення на певні правовідносини необхідно з`ясувати: 1) момент виникнення та припинення правовідносин, які в подальшому стали спірними; 2) момент набуття чинності «нового» нормативно-правового акта; 3) наявність або відсутність у новоприйнятому законі окремих його положень, що передбачають особливості його застосування в часі; 4) чи містить нормативно-правовий акт положення, які скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Зворотна дія нормативно-правового акта у часі (ex post facto) - це дія нового нормативно - правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.

У рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 Конституційний Суд України Конституційний Суд України визначив, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Разом з тим, Закон № 1383-ІХ не містить нормативних приписів стосовно зміни обсягу відповідальності платника податків, оскільки предмет правового регулювання згаданого нормативного акта не пов`язаний зі скасуванням чи пом`якшенням жодного із видів відповідальності платника податків. Між тим, зазначеним законом внесено зміни до підпункту «д» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 та підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України виключно у частині, що стосується визначення бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб. При цьому база оподаткування це окремий елемент податку, який не можна ототожнювати із відповідальністю за несвоєчасну його сплату.

Окрім цього, суд встановив, що 15.04.2020 відповідач листом №86/52.06-10К-67 повідомив позивача про задоволення його заяви від 23.12.2019 та розтермінування суми податкового боргу з 19.01.2020 по 19.10.2022 з умовою сплати поквартально суми у розмірі 19720,84 грн. Тобто спірні правовідносини виникли у 2020 році.

Натомість Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 № 1383-ІХ набрав чинності 23.04.2021, тобто після виникнення у позивача податкового боргу зі сплати сум ПДФО.

На переконання суду, розтермінування податкового боргу впливає виключно на строки виконання податкового обов`язку, проте жодним чином не впливає на його існування та не нівелює обсяг відповідного обов`язку, і таким чином не може впливати на розмір суми, яку позивач повинен сплатити до державного бюджету як ПДФО.

Також суд вказує на те, що аналіз норм Закону №1383-ІХ дає підстави для висновку, що такий не містить правил, які б передбачали особливості застосування його норм у часі та поширювали б його дію на правовідносини які виникли та припинилися до набрання ним чинності адже ним безальтернативно передбачено, що "цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування".

Аналізуючи обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, суд враховує, що згідно з підпунктами 4.1.2, 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах:

- рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;

- стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

На думку суду, ретроспективне застосування норм Закону №1383-ІХ до правовідносин з приводу яких виник спір, не узгоджуватиметься із наведеними принципами, оскільки зумовить ситуацію за якої, частина платників ПДФО, які не розтерміновували податковий борг за вказаним податком до набранням чинності Законом №1383-ІХ, фактично сплачували названий податок до державного бюджету, тоді як позивач, посилаючись на норми нового Закону №1383-ІХ від 13.04.2021, намагається уникнути виконання аналогічного обов`язку.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд висновує про те, що позовні вимоги у частині визнання протиправною відмови відповідача у поверненні надмірно сплаченого податку на доходи фізичних осіб в сумі 39441,68 грн. необхідно залишити без задоволення.

Слід зазначити про те, що за змістом пункту 16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 згаданого Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 згаданого Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 згаданого Кодексу.

Аналіз наведеного правового регулювання дозволяє стверджувати про те, що позовні вимоги стосовно відмови у поверненні позивачу надмірно сплаченого військового збору є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із нарахуванням оподатковуваного доходу, що став підставою для виникнення податкового боргу зі сплати ПДФО. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необґрунтованість основних позовних вимог, похідні позовні вимоги також слід залишити без задоволення.

З аналогічних мотивів, суд вважає, безпідставними позовні вимоги про визнання відсутності зобов`язань позивача зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору згідно з графіком платежів (платежі з 8 по 12) на суму 98604,20грн податку на доходи фізичних осіб та 8217, 00 грн. військового збору.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик