Справа № 260/649/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2022 рокум. Ужгород№ 260/649/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, в якому просить стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2020 по 30.12.2021.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив службу в податковій міліції та наказом від 04.08.2020 №66-о його було звільнено з посади та податкової міліції. Однак при звільненні повного розрахунку проведено не було, зокрема, не виплачено частину одноразової грошової допомоги при звільненні, що підтверджується рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 №260/490/21, яке набрало законної сили 27 жовтня 2021 року. Зазначені виплати були проведені тільки 30 грудня 2021 року. З огляду на зазначене вважає, що до відповідача належить застосувати відповідальність, передбачену ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Окрім того, повідомлено про передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України наслідки не подання суб`єктом владних повноважень відзиву на позову.

Вказана ухвала була скерована на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією та вручена його представнику особисто 28 лютого 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Однак відповідач відзив у встановлений судом строк до суду не надіслав, про причини неподання такого не повідомив, про продовження процесуального строку для його подання не клопотав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що підполковник податкової міліції ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) проходив службу в податковій міліції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - ГУ ДФС у Закарпатській області).

Так, наказом ГУ ДФС у Закарпатській області №66-о від 04 серпня 2020 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , заступника начальника другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області, з 04 серпня 2020 року звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас за п. 64 пп. «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Даним наказом встановлено виплатити ОСОБА_1 , в тому числі, одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до розрахунку одноразової допомоги нарахованої та виплаченої при звільненні, ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 113 214,75 грн.

Вважаючи, що сума одноразової грошової допомоги була виплачена йому у меншому розмірі, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №260/490/21 позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС України у Закарпатській області задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ДФС у Закарпатській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не в повному обсязі та зобов`язано ГУ ДФС у Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 частину невиплаченої одноразової грошової допомоги, з урахуванням висновків суду та проведених виплат.

Вказане рішення набрало законної сили 27 жовтня 2021 року.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду 30 грудня 2021 року на картковий рахунок ОСОБА_1 ГУ ДФС у Закарпатській області перераховано кошти у сумі 84749,60 грн. в якості виплати недоплаченої суми одноразової грошової допомоги

З метою отримання компенсації за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при звільнення, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України) (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (п. 356.1 ст. 356 ПК України).

П. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби зв`язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року №260/490/21 підтверджено право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення з врахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.

Вказане рішення суду набрало законної сили, а тому в силу норм ст. 78 КАС України вказана обставина не підлягає доказуванню.

Судом встановлено, що на виконання вказаного рішення суду 30 грудня 2021 року відповідачем було виплачено ОСОБА_1 недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні. Повнота виплати такої позивачем не оспорюється.

Спірні правовідносини виникли з приводу застосування до ГУ ДФС у Закарпатській області відповідальності, передбаченої нормами ст. 117 Кодексу законів про працю України, за затримку розрахунку при звільненні, що проявилася у несвоєчасній виплаті належних позивачу сум одноразової грошової допомоги.

Ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Слід зазначити, що ні Законом Закону України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ані іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення. Не врегульовані вказані правовідносини й іншими нормативними актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення зі служби в податковій міліції.

Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексом законів про працю (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Нормами ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідальність роботодавця за час затримки розрахунку при звільненій працівника визначена, зокрема нормами ст. 117 КЗпП України.

Так, вказаною статтею встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

В свою чергу, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не ототожнює вирішення спору в судовому порядку з фактичним виконанням роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Якщо ж спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення остаточний розрахунок, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, позивач має право на підставі ст. 117 КЗпП України отримати середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Разом з тим, суд не може погодитися з розрахунком суми середнього розміру грошового забезпечення, здійсненого позивачем в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, у розмірі 129038,78 грн.

Так, сума середнього грошового забезпечення за несвоєчасну виплату 84749,60 грн. одноразової грошової допомоги за розрахунками позивача становить 129038,78 грн., що не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму самої компенсації.

При вирішенні питання щодо суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті відповідачем на користь позивача, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Так, у вказаній поставні Велика Палата Верховного Суду вирішила відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Натомість сформовано нову правову позицію, відповідно до якої суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Проте за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, при вирішенні цього питання суд повинен враховувати такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Згідно п. 94.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене суд, при визначенні розміру належної до виплати ОСОБА_1 суми середнього заробітку, виходить з розрахунку, запропонованого в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

На офіційному веб-сайті Національного банку України розміщені наступні відомості про середньозважену облікову ставку за кредитами: з 12.06.2020 по 04.03.2021 - 6% річних, з 05.03.2021 по 15.04.2021 - 6,5% річних, з 16.04.2021 по 22.07.2021 - 7,5% річних, з 23.07.2021 по 09.09.21 - 8% річних, з 10.09.2021 по 09.12.2021 - 8,5% річних, з 10.12.2021 - 9% річних.

З огляду на суму кошті, що була несвоєчасно виплачена позивачу при звільненні, приблизна оцінка розміру майнових втрат останнього, пов`язаних із такою затримкою, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами, за розрахунком суду становить 8610,56 грн.

Розрахунок:

1) 6% річних/366 днів року=0,02% ставка за кредитом один календарний день: сума боргу за період з 11.08.2020 по 04.03.2021 (206 днів) в розмірі 84749,60 грн. х 0,02% х 206 днів = 3491,68 грн.;

2) 6,5% річних/366 днів року=0,02% ставка за кредитом один календарний день: сума боргу за період з 05.03.2021 по 15.04.2021 (42 днів) в розмірі 84749,60 грн. х 0,02% х 42 днів = 711,90 грн.;

3) 7,5% річних/365 днів року=0,02% ставка за кредитом один календарний день: сума боргу за період з 16.04.2021 по 22.07.2021 (98 днів) в розмірі 84749,60 грн. х 0,02% х 98 днів = 1661,09 грн.;

4) 8% річних/365 днів року=0,02% ставка за кредитом один календарний день: сума боргу за період з 23.07.2021 по 09.09.2021 (49 днів) в розмірі 84749,60 грн. х 0,02% х 49 днів = 830,55 грн.;

5) 8,5% річних/365 днів року=0,02% ставка за кредитом один календарний день: сума боргу за період з 10.09.2021 по 09.12.2021 (91 днів) в розмірі 84749,60 грн. х 0,02% х 91 днів = 1542,44 грн.;

6) 9% річних/365 днів року=0,02% ставка за кредитом один календарний день: сума боргу за період з 10.12.2021 по 30.12.2021 (22 днів) в розмірі 84749,60 грн. х 0,02% х 22 днів = 372,90 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 8610,56 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 39393632) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 11.08.2020 по 30.12.2021 у розмірі 8610,56 грн. (Вісім тисяч шістсот десять гривень 56 коп.).

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін