Справа № 200/11533/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 200/11533/21

адміністративне провадження № К/990/8139/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду 25 січня 2022 року у справі № 200/11533/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка Олега Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Концерн Стирол» (далі - позивач ПАТ «Концерн Стирол») звернулось до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченко Олега Володимировича (далі - відповідач), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченко Олега Володимировича ВП № 59355326 від 13 червня 2019 про стягнення основної винагороди виконавця в сумі 146775,04 грн, прийняту ним в межах виконавчого провадження №59355326.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду 25 січня 2022 року, позовну заяву ПАТ «Концерн Стирол» до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Мельниченко Олега Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови повернуто позивачу на підставі частини другої статті 123 КАС України

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ПАТ «Концерн Стирол» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до таких висновків.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною першою статті 328 КАС України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що наведені позивачем на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом доводи не свідчать про наявність об`єктивно непереборних, не залежних від волевиявлення позивача обставин, пов`язаних із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду із даним позовом.

Так, положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно пункту 2 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною шостою статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що на виконання частини шостої статті 161 КАС України позивачем до позовної заяви додано клопотання про поновлення строку звернення до суду, мотивоване тим, що оскаржувана постанова сама по собі не могла порушувати його права. Лише після того, як відповідач на підставі даної постанови звернувся у січні 2021 року із заявою про банкрутство позивача, ця постанова порушила (могла порушити) права позивача.

Також позивач зазначив, що 29 січня 2021 року позивач, у межах визначеного статтею 287 КАС України строку, звернувся до суду із позовом про визнання постанови нечинною та такою, що не підлягає виконанню, постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченка О.В. від 13 червня 2019 року про стягнення основної винагороди виконавця в сумі 146 775,04 грн, прийнятої в межах виконавчого провадження № 59355326, за результатом розгляду якої суди дійшли висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.

При цьому на момент прийняття Першим апеляційним адміністративним судом постанови від 01 липня 2021 року у справі № 200/1158/21, порушення цією постановою прав позивача вже було припинено у зв`язку із прийняттям Господарським судом Донецької області ухвали від 10 лютого 2021 року про відмову приватному виконавцю Мельниченку О.В. у відкритті провадження у справі № 905/157/21 про банкрутство ПАТ «Концерн Стирол». 25 серпня 2021 року позивач вдруге отримав від відповідача заяву про порушення справи про банкрутство та звернувся до суду із даним позовом.

Тому на думку позивача, строк звернення до суду має відлічуватись з 25 січня 2021 року, коли він отримав від відповідача клопотання про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Концерн Стирол».

Водночас судом встановлено, що як слідує з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 200/1158/21-а, яке залишено без змін постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2021 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Концерн Стирол» до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченка Олега Володимировича про визнання нечинною та такою, що не підлягає виконанню, починаючи з 20 травня 2020 року, постанови державного виконавця від 13 червня 2019 року про стягнення основної винагороди виконавця в сумі 146 775,04 грн, прийнятої в межах виконавчого провадження № 59355326.

Разом із цим як зазначено у мотивувальній частині постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі № 200/1158/21-а, «…позивач вже звертався до суду зі скаргою на дії відповідача до господарського суду Донецької області, предметом якої в тому числі було прохання - визнання незаконними постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченко О.В., прийнятих в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 59355326, і Ухвалою вказаного суду від 11 червня 2020 року у справі № 905/2150/18 скарга залишена без розгляду за заявою ПАТ «Концерн Стирол».

Отже, позивач дізнався про прийняття спірної постанови ще до 11 червня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року позовна заява позивача була залишена без руху у зв`язку із наявністю недоліків позовної заяви, а саме - поданням позовної заяви поза межами строку, встановленого статтею 287 КАС України; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду із даним позовом із зазначенням підстав, які можуть свідчити про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом та наданням відповідних доказів.

На виконання вимог ухвали суду від 10 вересня 2021 року, позивач надав до суду клопотання про поновлення строку звернення з адміністративним позовом.

Поважність причин пропуску строку позивач обґрунтував тим, що на момент прийняття спірної постанови, 13 вересня 2019 року, були відсутні правові підстави для її оскарження, так як ще не було завершене виконавче провадження № 59355326, а отже, у відповідача не було підстав стягувати цю винагороду.

Позивач також зазначив, що згадування в мотивувальній частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 200/1158/21-а про те, що «...позивач вже звертався до суду зі скаргою на дії відповідача до господарського суду Донецької області, предметом якої в тому числі було прохання - визнання незаконними постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Киева Мельниченко О.В., прийнятих в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 59355326. і Ухвалою вказаного суду від 11 червня 2020 року у справі № 905/2150/18 скарга залишена без розгляду за заявою ПАТ «Концерн Стирол...», - не свідчить про обізнаність на той час позивача зі спірною постановою, а відкликання позивачем скарги мало місце у зв`язку із завершенням (19 травня 2021 року) виконавчого провадження № 59355326, що, на переконання позивача, свідчило про поновлення його порушеного права.

Також позивач зазначив, що звернення товариства до Донецького окружного адміністративного суду із позовом про визнання спірної постанови нечинною (справа № 200/1158/21) мало місце у зв`язку із тим, що станом на 25 січня 2021 року дія цієї постанови вже була вичерпною, а тому позивачем був обраний інший спосіб захисту - визнання її нечинною.

Крім цього, ухвалою Господарського суду Донецької області від 10 лютого 2021 року було відмовлено у відкритті провадження у справі № 905/157/21 про банкрутство ПАТ «Концерн Стирол» за поданою 25 січня 2021 року відповідачем заявою, що була обґрунтовано спірною постановою про стягнення основної винагороди, відтак, з моменту відмови Господарським судом Донецької області у відкритті провадження у справі про банкрутство на підставі спірної постанови, фактично було припинено порушення прав позивача від її незаконного застосування, через що у позивача вже були відсутні підстави для звернення до суду з метою їх захисту із позовом про визнання постанови протиправною та її скасування.

16 серпня 2021 року відповідач повторно звернувся із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ПАТ «Концерн Стирол» на підставі спірної постанови, що стало підставою вважати, що даною постановою порушено (може бути порушено) права позивача.

Про звернення відповідача із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство позивач дізнався 25 серпня 2021 року, отримавши копію цієї заяви, у зв`язку із цим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним аргументам скаржника, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач дізнався про порушення своїх прав спірною постановою - 25 січня 2021 року, отримавши від відповідача заяву про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Концерн Стирол». Відповідно до відмітки на конверті, в якому позов надійшов до суду, із даним адміністративним позовом позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду 02 вересня 2021 року. Отже, позивач звернувся до суду із пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України.

Також суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що позивач після отримання 25 січня 2021 року ухвали Господарського суду Донецької області про відкриття провадження у справі про банкрутство на підставі спірної постанови звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом про визнання нечинною та такою, що не підлягає виконанню, постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченка О.В. від 13 червня 2019 року про стягнення основної винагороди виконавця в сумі 146 775,04 грн, прийнятої в межах виконавчого провадження № 59355326 (справа № 200/1158/21), при цьому під час розгляду зазначеної справи позивач наголошував, що не оспорює її протиправність та не просить суд її скасувати (ухвала суду від 22 квітня 2021 року). За результатом розгляду справи № 200/1158/21 рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року, у задоволенні позову позивачу відмовлено. За поясненням позивача 25 серпня 2021 року товариство вдруге отримало від відповідача заяву про порушення справи про банкрутство товариства. 02 вересня 2021 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску встановленого статтею 287 КАС України строку, позивач зазначає, що, на його переконання, спірна постанова сама по собі не могла порушувати його права, так як, по-перше, після завершення виконавчого провадження № 59355326, в межах якого її було прийнято, вона фактично втратила свою дію; по-друге, відмова Господарського суду Донецької області у порушенні справи про банкрутство (ухвала № 905/157/21 від 10 лютого 2021 року) також, за твердженням позивача, свідчить по відсутність порушеного його права. Але факт звернення приватного виконавця у серпні 2021 року до Господарського суду із повторною заявою про порушення справи про банкрутство позивача на підставі спірної постанови свідчить про спроможність порушення прав позивача постановою від 13 червня 2019 року про стягнення основної винагороди виконавця в сумі 146 775,04 грн, прийнятої в межах виконавчого провадження № 59355326.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 200/1158/21-а, яке залишено без змін постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Концерн Стирол» до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченка Олега Володимировича про визнання нечинною та такою, що не підлягає виконанню починаючи з 20 травня 2020 року, постанови державного виконавця від 13 червня 2019 року про стягнення основної винагороди виконавця в сумі 146 775,04 грн, прийнятої в межах виконавчого провадження № 59355326.

Разом із цим як зазначено у мотивувальній частині постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі № 200/1158/21-а, «…позивач вже звертався до суду зі скаргою на дії відповідача до господарського суду Донецької області, предметом якої в тому числі було прохання - визнання незаконними постанов приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченко О.В., прийнятих в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 59355326, і Ухвалою вказаного суду від 11 червня 2020 року у справі № 905/2150/18 скарга залишена без розгляду за заявою ПАТ «Концерн Стирол».

Позивач у клопотанні про поновлення строку звернення до суду із даним позовом зазначив, що не був обізнаний на той час про існування спірної постанови, тому позовні вимоги заявлялись ним про невизначене коло постанов відповідача.

Суди попередніх інстанцій відхилили вказані доводи позивача, зазначивши, що у мотивувальній частині ухвали Господарського суду Донецької області від 11 червня 2020 року № 905/2150/18 вказується про те, що на підставі матеріалів справи судом було встановлено про прийняття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельниченком О.В. 13 червня 2019 року низки постанов, в тому числі, постанови про стягнення основної винагороди виконавця, прийнятої в межах виконавчого провадження № 59355326. Отже, позивач, будучи стороною у справі № 905/2150/18, був обізнаний вже під час розгляду зазначеної справи про існування спірної постанови. Таким чином, викладений в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року про залишення позовної заяви без руху висновок суду про те, що позивач дізнався про прийняття спірної постанови ще до 11 червня 2020 року - позивачем не спростований. Як наслідок, строк звернення до суду із даним позовом закінчився не пізніше 21 червня 2020 року.

Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на апеляційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому для цілей застосування правил статті 122 КАС України «повинна була дізнатися» слід розуміти, зокрема у випадках, коли особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, що б дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали представник, працівники, партнери, близькі особи.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Таким чином вірним є висновок судів попередніх інстанцій, що зазначені представником позивача обставини в касаційній скарзі, з якими він пов`язує час пред`явлення ним позову, за жодних умов не можуть бути визнані такими, які є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився у суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву, вірно застосував положення частини другої статті 123 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції та прийняті за їх наслідками постанови суду апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду 25 січня 2022 року у справі № 200/11533/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Концерн Стирол» до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка Олега Володимировича про визнання протиправною та скасування постанови.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г. Загороднюк