Справа № 260/1374/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2022 року м. Ужгород№ 260/1374/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача: представник - не з`явився,

відповідача 1: представник - не з`явився,

відповідача 2: представник - Андрейчик А.М.,

відповідача 3: представник - Андрейчик А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 19 лютого 2021 року №9 про неуспішне проходження атестації прокурором Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_1 ; 2) визнати протиправним та скасувати наказ керівника Закарпатської обласної прокуратури Д. Казака №42 к від 12 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури; 3) поновити ОСОБА_1 з 13 березня 2021 року у Рахівському відділі Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області на посаді, рівнозначній посаді прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області, та в органах Закарпатської обласної прокуратури; 4) стягнути із Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що призначення прокурора на посаду є безстроковим, а прокурор не може бути звільнений в результаті ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому він обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Хоча із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» внесено зміни до ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», однак на момент її звільнення ліквідації чи реорганізації прокуратури Закарпатської області не було, а обставини щодо факту скорочення чисельності працівників органів прокуратури не виникли. Фактично зміни відбулися тільки у найменуванні державного органу. Юридичною підставою для її звільнення з органу прокуратури стало її неприбуття 03 лютого 2021 року для складання іспиту та неподання заяви про перенесення дати такого. Проте вказані підстави вважає протиправними, оскільки реалізація її права на переведення до окружної прокуратури виникає лише у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

11 травня 2021 року відповідач 3 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву №15-651-21 від 06.05.21, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Зокрема зазначає, що Законом України від 19.09.2019 №113-IX було внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури. Так, вказаним законодавчим актом встановлена необхідність попередження усіх прокурорів України про можливе майбутнє звільнення та переведення таких до новостворених органів прокуратури тільки у разі успішного проходження атестації. Позивач на виконання законодавчих вимог подала заяву про переведення, в якій повідомила про намір пройти атестацію. Проте у визначений день для складання іспиту ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяву про перенесення іспиту до кадрової комісії не подавала. З огляду на що вважає рішення кадрової комісії від 19.02.2021 №9 правомірним. Вважає безпідставними доводи позивача про неправомірність її звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", оскільки таке прямо передбачено нормами Закону України від 19.09.2019 №113-IX, що є спеціальним законодавчим актом, який регламентує порядок проведення атестації прокурорів. При цьому моментом звільнення є не завершення процесу ліквідації, як вважає позивач, а виключно настання події, зумовленої ходом атестації - рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Окрім того, наголошує, що норми Кодексу законів про працю України в даному випадку не можуть бути застосовані.

12 травня 2021 року відповідач 2 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить відмовити з мотивів безпідставності такого. Зокрема, зазначає, що Законом України від 19.09.2019 №113-IX було внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури. Так, вказаним законодавчим актом встановлена необхідність попередження усіх прокурорів України про можливе майбутнє звільнення та переведення таких до новостворених органів прокуратури тільки у разі успішного проходження атестації. Позивач на виконання законодавчих вимог подала заяву про переведення, в якій повідомила про намір пройти атестацію. Відповідно до затвердженого графіку позивач була включена для складання іспиту на 03 лютого 2021 року. Такий графік був завчасно оприлюднений на сайті Офісу Генерального прокурора. Однак на складання іспиту ОСОБА_1 не з`явилася. Зазначена обставина, згідно із законодавчими вимогами, є підставою для прийняття рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Отже, оскаржене рішення кадрової комісії прийнято на підставі наявних повноважень та відповідно до закону, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідач 1 своїм право на подання відзиву не скористався.

Позивач у судове засідання 07 квітня 2022 року не з`явилася, про причини неявки не повідомила, про відкладення розгляду справи не клопотала.

Представник відповідачів 2, 3 у засіданні суду 07 квітня 2022 року проти позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, та просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 1 явку свого представника в засідання суду 07 квітня 2022 року не забезпечив.

В попередньому судовому засіданні 20 грудня 2021 року судом було заслухано пояснення представника позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог. В такому судовому засіданні було оголошено перерву виключно для надання можливості представнику відповідачів надати інформацію щодо причин неявки ОСОБА_1 на дату складання іспиту та відомостей щодо її повідомлення про нову дату складання іспиту.

Тому, враховуючи відсутність клопотання позивача про відкладення розгляду справи та заслуховування її пояснень щодо суті спору в попередніх судових засіданнях, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності ОСОБА_1 та її представника.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) працювала в органах прокуратури з 09 вересня 2004 року. На момент звільнення ОСОБА_1 перебувала на посаді прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області.

На підставі п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву на ім`я Генерального прокурора, в якій просила перевести її на посаду прокурора в окружній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації.

Так, рішенням першої, другої, третьої та четвертої кадрових комісій обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів від 09.10.2020 затверджено графік складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, відповідно до якого днем складання ОСОБА_1 вказаного іспиту було визначено 20 жовтня 2020 року.

Однак у визначений день ОСОБА_1 для складання іспиту не з`явилася, що зафіксовано протоколом засідання Комісії №3 від 20.10.2020.

У зв`язку з чим рішенням тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (далі Комісія) від 28.01.2021 затверджено графік складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, відповідно до якого днем складання ОСОБА_1 вказаного іспиту було визначено 03 лютого 2021 року.

Однак у визначений Комісію день ОСОБА_1 для складання іспиту знову не з`явилася, про причини неявки не повідомила, що зафіксовано протоколом засідання Комісії №1 від 03.02.2021.

За результатами розгляду інформації про прокурорів, щодо яких немає жодних відомостей про причини неявки для складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, відповідно до п. 11 розділу І Порядку проходження прокурорам атестації 19 лютого 2021 року Комісія прийняла рішення №9 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.

12 березня 2021 року на підставі рішення Комісії №9 від 19.02.2021 та ст. 11 Закону України «Про прокуратуру», п. 3, пп. 2 п. 19 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури №42к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури Закарпатської області та органів Закарпатської обласної прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 12 березня 2021 року.

З метою захисту порушеного права на працю, що проявилося у незаконному, на думку позивача, звільненні, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи питання законності звільнення позивача із займаною посади, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 24 Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Громадянам згідно ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Позивач на момент звільнення проходила службу в органах прокуратури.

Нормами ст. 222 КЗпП України регламентовано, що особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 (далі Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Особливий порядок призначення та звільнення прокурора з посади є однією з гарантій незалежності прокурорів, передбачених ст. 16 Закону. Вказана гарантія полягає у безстроковому призначенні прокурора на посаду та можливість його звільнений з посади лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді регламентовані нормами ст. 51 Закону. Так, зокрема, прокурор звільняється з посади, в тому числі, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Вказана норма Закону стала підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX (далі Закон №113), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону.

При цьому положення п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 передбачають можливість переведення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Таким чином, з проведеного правового аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що законодавець чітко та однозначно визначив процедуру реформування органів прокуратури, а саме з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури особи, які виявили таке бажання, мають подати заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та успішно пройти атестацію.

П. 19 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону, в тому числі, за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

В обґрунтування правомірності заявлених позовних вимог позивач, серед іншого посилається на те, що неуспішне проходження атестації не є належною, в розумінні норм п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону підставою для звільнення прокурора з посади за відсутності ліквідації, реорганізації органів прокуратури або скорочення чисельності прокурорів.

Однак суд не може погодитися з такою позицією позивача з огляду на наступне.

Посилання у п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113 на нормативний припис, як на підставу для звільнення прокурора на п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону, містить інший зміст положень цієї статті, які визначають «Загальні підстави для звільнення прокурорів», визначені Законом, який прийнятий у часі раніше, а саме: 14 жовтня 2014 року (набрав чинності 15 липня 2015 року).

Таким чином, має місце ситуація, коли на врегулювання цих правовідносин претендують декілька правових норм, які відмінні за своїм змістом і містяться в різних законах.

Порівнюючи співвідношення правових норм Закону і Закону №113, які визначають загальні підстави і умови, за яких можливе звільнення прокурорів, можна сказати, що вони не суперечать одна одній, кожна з них має відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Оскільки Закон №113 визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним законом до спірних правовідносин. А тому п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону, який визначає загальні підстави для звільнення, не є застосовним у розв`язанні спірних правовідносин щодо оскарження рішення атестаційної комісії, незгоди з результатами атестації та наказу про звільнення з посади прокурора за результатами такого рішення.

Системний аналіз положень абз. 1 п. 19 Закону №113 дає підстави для висновку про те, що підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у пп. 1-4 п. 19 цього розділу, зокрема й неуспішне проходження атестації; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах у постановах від 21 вересня 2021 року у справах №200/5038/20-а та №160/6204/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 є оцінка:

1) професійної компетентності прокурора;

2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Вищенаведені положення Закону №113 кореспондуються з Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора України №221 від 03.10.2019 (далі Порядок).

Згідно п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Нормами п. 6 розділу І Порядку передбачено, що атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Відповідно до п. 11 розділу І Порядку, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Так, судом встановлено, що рішенням Комісії від 09.10.2020 визначено, що днем складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, для ОСОБА_1 є 20 жовтня 2020 року.

Однак у визначений день ОСОБА_1 для складання іспиту не з`явилася, що зафіксовано протоколом засідання Комісії №3 від 20.10.2020.

У зв`язку з чим рішенням Комісії від 28.01.2021 повторно визначено дату складання ОСОБА_1 іспиту у формі анонімного тестування на 03.02.2021. Незважаючи на це, 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 для складання іспиту знову не з`явилася, про причини неявки не повідомила, що зафіксовано протоколом засідання Комісії №1 від 03.02.2021.

Відповідно до абз. 2 п. 11 розд. І Порядку, у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Аналізуючи зазначені обставини справи та законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що оскаржуване позивачем рішення Комісії є обґрунтованим, мотивованим, містить посилання на нормативно-правові акти, а тому підстави для його скасування відсутні.

При цьому суд зауважує те, що фактично всі доводи позивача про протиправність дій відповідачів щодо звільнення за наслідками проведення атестації, ґрунтуються на її незгоді з положеннями Закону №113. Водночас такі законодавчі норми на день їх застосування відповідачами і прийняття оскаржуваного наказу були чинними, неконституційними у встановленому законом порядку не визнавалися.

Окрім того, суд також бере до уваги, що позивач, подаючи заяву на підставі п. 9 розділу І Порядку, цілком і повністю була ознайомлена з умовами та процедурами проведення атестації та погодилася на їх застосування. Тобто позивач розуміла наслідки неуспішного проходження одного з етапів атестації, неявки для проходження відповідного етапу атестації, та можливе звільнення з підстав, передбачених Законом №113. В іншому разі позивач мала повне право відмовитися від проведення такої атестації та не подавати відповідної заяви чи окремо оскаржувати відповідний Порядок проходження прокурорами атестації, чого вона не зробила.

Суд також відхиляє посилання ОСОБА_1 на факт її тимчасової непрацездатності у період з 02.02.2021 по 16.02.2021, як на підставу неможливості з`явитися у визначений день 03 лютого 2021 року для складання іспиту. З цього приводу суд зазначає, що Порядком визначено виключний випадок для ухвалення кадровою комісією рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, а саме: наявність заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Така заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Судом встановлено, що в спірних правовідносинах ОСОБА_1 такої заяви до Комісії в лютому 2021 року не подавала.

Отже, неподання прокурором заяви про перенесення тестування при одночасній неявці у визначений Комісією день для складання іспиту є безумовною підставою для прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Прийняти інше, крім указаного рішення, у кадрової комісії не було правових підстав.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2021 року у справі №240/7852/20.

Суд також відхиляє посилання позивача на неповідомлення її про наступну дату складання іспиту.

З цього приводу суд враховує положення абз. 6 п. 11 Порядку, відповідно до яких інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

На виконання вимог суду представником відповідача 2 було надано відомості щодо публікації інформації на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України про дату проведення іспиту, в тому числі, щодо ОСОБА_2 . Отже суд вважає, що позивач була належним чином повідомлена про необхідність з`явитися 03 лютого 2021 року для складання іспиту.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норми, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (місцезнаходження: вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011), Офісу Генерального прокурора (місцезнаходження: вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ - 00034051), Закарпатської обласної прокуратури (місцезнаходження: вул. Коцюбинського, буд. 2а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 02909967) про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2022 року.

СуддяР.О. Ващилін