Справа № 120/2936/22-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 р. Справа № 120/2936/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 по справі № 120/8524/21-а, відповідачем здійснено перерахунок його пенсії починаючи з 01.04.2019. Однак, при здійсненні такого перерахунку Головним управлінням протиправно зменшено її основний розмір з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, незважаючи на те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 по справі № 120/4739/18-а було зобов`язано відповідача здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії за вислугу років в розмірі 74% від відповідних сум грошового забезпечення. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його конституційне право на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Ухвалою від 25.03.2022 судом відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

07.04.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивує тим, що пенсія позивачу зменшена не була, а під час перерахунку основний розмір пенсії був обчислений у розмірі 70% грошового забезпечення відповідно до норм чинного законодавства на момент здійснення перерахунку. Також відповідач наголошує, що на спірні правовідносини поширюється дія статті 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, яка на момент перерахунку пенсії носила імперативний характер та неконституційною не визнавалась. За таких обставин відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані сторонами докази суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію призначену згідно із Законом № 2262-ХІІ

Пенсія позивачу була призначена з 30.12.2004 із розрахунку 74 % відповідних сум грошового забезпечення.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 № 103 (далі - Постанова № 103), відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018, у зв`язку із зміною розміру грошового забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017.

Основний розмір пенсії позивача під час цього перерахунку був зменшений з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, позивач оскаржив їх до суду.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №120/4739/18-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зокрема, визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо зменшення ОСОБА_1 основного розміру пенсії за вислугу років з 74% від відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку та зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 виходячи з 74 % від відповідних сум грошового забезпечення.

На виконання вказано рішення відповідачем з 01.01.2018 здійснено перерахунок пенсії позивача виходячи з 74% від відповідних сум грошового забезпечення.

Однак, 05.03.2019 набрало законної сили рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/3858/18 від 12.12.2018, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, яким визнано протиправними та нечинними п. 1, 2 постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, якими встановлено перерахувати з 01.01.2018 пенсії, призначені згідно із Законом від 09.04.1992 № 2262-ХІІ до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до Постанови № 704.

Як встановлено судом, 17.06.2021 Вінницьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки видано нову довідку №ХЛ60259 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, оригінал якої було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Проте, здійснити перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі такої довідки відповідач відмовився, що спонукало позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі № 120/8524/21-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та, зокрема, визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року за №2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року за №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії) для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру його пенсії з 01.04.2019 та зобов`язано відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії.

На виконання вказаного рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії з 01.04.2019, з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення відповідно до оновленої довідки, виданої Вінницьким обласним територіальним центру комплектування та соціальної підтримки

Однак, при проведені такого перерахунку відповідачем повторно зменшено основний розмір пенсії позивача з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, про що свідчать долучений до матеріалів справи лист пенсійного органу від 04.01.2022 №0200-0202-8/351, а також протокол перерахунку пенсії по пенсійній справі ХЛ60259.

Вважаючи наведені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон від 09.04.1992 № 2262-XII). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII було передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Перерахунок призначених пенсій визначено ст. 63 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII відповідно до якої, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України (редакція, чинна на час проведення перерахунку пенсії).

Відповідно до частини другої статті 63 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII у разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

08.07.2011 прийнято Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI (далі Закон від 08.07.2011 № 3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011. Підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону внесено зміни до Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, зокрема в частині другій статті 13 цифри « 90» замінено цифрами « 80».

27.03.2014 прийнято Закон від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону від 09.04.1992 № 2262-XII: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 01.05.2014.

Законом від 27.03.2014 № 1166-VІІ внесені зміни до статті 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII та змінено до 70 % максимальний розмір пенсії від сум грошового забезпечення.

Відповідач вірно вказує, що на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до Закону від 27.03.2014 № 1166-VІІ, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Проте, суд зазначає, що відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.02.2021 по справі № 0940/2217/18.

Суд зазначає, що стаття 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Зміни до статті 63 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII ні Законом від 08.07.2011 № 3668-VI, ні Законом від 27.03.2014 № 1166-VII у частині підстав, умов, розміру або порядку перерахунку пенсій не вносилися.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом від 08.07.2011 № 3668-VI та Законом від 27.03.2014 № 1166-VII зміни до статті 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону від 08.07.2011 № 3668-VI та Закону від 27.03.2014 № 1166-VII не зазнала.

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.02.2019 за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 240/5401/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019

Тому, застосування відповідачем статті 13 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, яка регулює призначення пенсій, до правовідносин із перерахунку пенсії позивачу, є протиправним.

Крім того суд зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №120/4739/18-а уже визнавалися протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії позивача під час її перерахунку з 74 % від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язано відповідача здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії позивачу в розмірі 74% від відповідних сум грошового забезпечення. Тобто, наразі судовим рішенням встановлено право позивача на отримання пенсії під час її перерахунку в розмірі 74% від відповідних сум грошового забезпечення, а отже такі обставини, згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, додаткового доказування не потребують.

Втім, такі висновки суду відповідачем залишено поза увагою, та під час перерахунку пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача, відповідач повторно, всупереч закону, зменшив відсоткове значення розміру пенсії.

Отже дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача із 74 % до 70 % сум грошового забезпечення під час здійснення перерахунку з 01.04.2019 є протиправними, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Водночас, суд вважає передчасними вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок його пенсії без обмеження максимального розміру, оскільки ключовим правовим питанням, щодо якого виник спір у цій справі, є право позивача на перерахунок пенсії з 01.04.2019 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% від відповідних сум грошового забезпечення. Відповідач іще не ухвалював рішення щодо перерахунку пенсії позивача виходячи з 74 % від сум грошового забезпечення на виконання цього рішення суду, а тому наразі відсутні передумови для висновку про майбутнє/ймовірне обмеження позивачу пенсії її максимальним розміром. Матеріали справи не містять доказів про те, що під час перерахунку пенсії позивачу з 01.04.2019 відповідач застосував обмеження його пенсії максимальним розміром, як і відсутні докази про те, що таке обмеження буде застосовано і при новому перерахунку пенсії на виконання цього судового рішення виходячи із існуючого розміру грошового забезпечення позивача.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, а спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення з 01.04.2019 основного розміру пенсії ОСОБА_1 із 74% до 70% сум грошового забезпечення під час її перерахунку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 74% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 13.04.22.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович