Справа № 120/18822/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 квітня 2022 р. Справа № 120/18822/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу

УСТАНОВИВ

20.12.2021 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного Управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем вимоги із сплати єдиного внеску від 16.11.2018 № Ф 310526-50 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15819,54 грн., від 12.09.2019 № Ф 310526-50 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 23785,08 грн. та від 11.05.2021 № Ф 310526-50 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 33230,02 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 06.08.2002 був зареєстрований, як фізична особа підприємець, однак протягом періоду нарахування (2017-2020 роки) не проводив підприємницької діяльності і не отримував від такої діяльності доходів.

Позивач зіслався на те, що у період з лютого 2018 року по січень 2021 року працював найманим працівником на різних посадах та підприємствах, отримував заробітну плату з якої належним чином відраховувались податки і збори, в тому числі єдиний внесок, що виключає підстави для нарахування та сплати єдиного внеску.

Тому, вважаючи вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф 310526-50, від 12.09.2019 № Ф 310526-50 та від 11.05.2021 № Ф 310526-50 протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом з метою їх скасування.

Ухвалою від 28.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачеві 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

19.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ДПС у Вінницькій області у статусі фізичної особи - підприємця, що знаходиться на загальній системі оподаткування.

Зауважив, що фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у розмірі 22% бази нарахування, визначеної ст. 7 Закону № 2464, в термін, встановлений абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 для зазначених категорій платників.

Відповідач також вказав, що відповідно до даних інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 нараховано єдиного соціального внеску: за 2017 в сумі 8448,00 грн. по строку 09.02.2018 року, за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн. по строку 19.04.2018, за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн. по строку 19.07.2018 року, за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн. по строку 19.10.2018 року, за IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн. по строку 21.01.2019 року, за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн. по строку 19.04.2019, за ІІ квартал 2019 року в сумі 2754, 18 грн. по строку 19.07.2019 року, за ІІІ квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн. по строку 21.10.2019 року, за IV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн. по строку 20.01.2020 року, за І квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн., по строку 21.04.2021 року, за ІІ квартал 2020 року в сумі 1039,06 грн. по строку 20.07.2020 року, за ІІІ квартал 2020 року в сумі 3178,12 грн. по строку 19.10.2020 року, за IV квартал 2020 року в сумі 2200 грн. по строку 19.01.2021 року.

Згідно п. 3 Розділу VI Інструкції № 449 фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку з сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

На переконання відповідача, наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску та фінансових санкцій є самостійною підставою для направлення платникові вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Із наведених підстав відповідач вважає, що спірні вимоги є правомірними та скасуванню не підлягають.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заяви по суті справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

06.08.2002 ОСОБА_1 зареєстрований у статусі фізичної особи-підприємця.

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI, 17.11.2020 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф-310526-50 на суму 15819,54 грн. (а.с.18), від 12.09.2019 № Ф-310526-50 на суму 23785,08 грн. (а.с. 20), від 11.05.2021 № Ф-310526-50 на суму 33230,02 грн. (а.с. 22). Недоїмка обчислена наростаючим підсумком за період із 2017 по 2020 роки.

Вважаючи, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску з поміж інших категорій суб`єктів є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Посилаючись на зазначену норму, відповідач вважає, що незалежно від здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності позивач повинен сплачувати єдиний внесок у розмірі встановленому Законом.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (абз. 1 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Суд зауважує, що мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

В силу вимог статті 4 Закону № 2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

Проте, слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником. У свою чергу, державна реєстрація фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності є формою самостійного забезпечення працею, а тому відповідна особа одночасно є і застрахованою особою і страхувальником.

В силу вимог Закону №2464-VI, за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом, оскаржені вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 № Ф-310526-50 на суму 15819,54 грн., від 12.09.2019 № Ф-310526-50 на суму 23785,08 грн., від 11.05.2021 № Ф-310526-50 на суму 33230,02 грн. сформовано за періоди 2017-2020 років.

Разом з тим у період з 2017 по 2020 роки позивач, хоча і був зареєстрованим у статусі фізичної особи - підприємця, при цьому працював за трудовим договором як найманий працівник та вважався застрахованою особою. Зокрема судом встановлено факти роботи позивача:

у період із 01.2015 по 02.2017 на посаді заступника директора з виробництва в ТОВ "Наташа-Агро", що підтверджується відомостями з трудової книжки позивача (а.с. 30) та довідкою про доходи від 11.11.2021 (а.с.24);

у період з 15.02.2017 по 29.12.2017 на посаді заступника директора з виробництва в ТОВ "Агро Кім", що підтверджується відомостями з трудової книжки (а.с. 30-31) та довідкою про доходи від 12.11.2021 (а.с.25);

у період з 17.04.2018 по 06.09.2018 на посаді директора в ТОВ "ЛАН", що підтверджується відомостями з трудової книжки (а.с. 31);

у період з 03.03.2020 по 01.04.2021 на посаді заступника директора по виробництву в ТОВ "Вест Активс", що підтверджується відомостями з трудової книжки (а.с. 32);

з 02.04.2021 і по теперішній на посаді заступника директора по виробництву в ТОВ "Фірлес Компані", що підтверджується відомостями з трудової книжки (а.с. 32).

Із досліджених судом довідок про доходи позивача (як найманого працівника) встановлено, що протягом спірного періоду обов`язок із нарахування та сплати щодо нього єдиного внеску виконували роботодавці. В такому випадку позивач саме як найманий працівник вважався застрахованою особою у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому відповідачем не подано до суду доказів здійснення позивачем у період із 2017 по 2020 роки підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності.

Попри те, за вказаний період йому, як фізичній особі-підприємцю, оскаржуваними вимогами нараховано до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах №440/2149/19 від 04 грудня 2019 року та №142/252/19 від 07 липня 2021 року. №320/2655/20 від 22 липня 2021 року.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, та у зв`язку з нарахуванням та сплатою роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем.

Суд зауважує, що сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою - підприємцем не призведе до покращення його становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі він не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку.

Натомість покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем та фактично подвійним обкладенням ЄСВ.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 Ф-310526-50, від 12.09.2019 № Ф-310526-50, від 11.05.2021 № Ф-310526-50, є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до облікових даних платника податку ( ОСОБА_1 ), то суд вважає, що вона задоволенню не підлягає із таких мотивів.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ведення інтегрованої картки платника врегульовані Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5.

Згідно п. 2 розділу 3 Порядку від 12.01.2021 № 5, сума позову, яка відображена у рішенні суду про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, та відповідає сумі податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску заноситься юристом до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження.

Відтак, обов`язок щодо внесення (зміни, доповнення, корегування) показників оперативного обліку єдиного внеску у зв`язку із скасуванням оскаржених у цій справи вимог та відображення їх в інтегрованій картці платника, виникає у відповідача на підставі норм Порядку від 12.01.2021 № 5 та є наслідком виконання ухваленого у цій справі рішення про скасування вимог про донарахування сум боргу (недоїмки). За таких умов відсутні підстави для додаткового покладення цього обов`язку рішенням суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності спірних рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, в користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача частина сплаченого при зверненні до суду судового збору у сумі 454,00 грн.

Щодо витрат позивача на професійну правничу про орієнтовний розмір яких вказано у позовній заяві, суд зауважує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3статті 134 КАС України).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Водночас стороною позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження реальності та обґрунтованості витрат на правничу допомогу, відтак, суд при ухваленні цього рішення не вбачає підстав для стягнення таких витрат з відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийняті Головним управлінням ДПС у Вінницькій області від 16.11.2018 Ф-310526-50, від 12.09.2019 № Ф-310526-50, від 11.05.2021 № Ф-310526-50.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області - вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович