Справа № 500/8327/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/8327/21 пров. № А/857/3438/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Баранюк А.З.), ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Тернопіль 28 грудня 2021 року у справі №500/8327/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дії протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

23.11.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у здійсненні виплати пенсії за вислугу років у розмірі 89% грошового забезпечення, відповідно до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі №500/3896/21 без обмеження її максимальним розміром; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату пенсії за вислугу років у розмірі 89% грошового забезпечення з 01.04.2019, відповідно до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі №500/3896/21 без обмеження її максимальним розміром.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. Суд першої інстанції вказав, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.11.2021 №6980-7157/Т-02/8-1900/21, з моменту здійсненого на виконання рішення суду перерахунку пенсії позивача, її розмір становить 26177,93 грн, що перевищує максимальний. Суд першої інстанції вказав, що оскільки таке перевищення виникло в результаті перерахунку в період дії норми частини 1 статті 2 Закону №3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка визначає обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року та ухвалити нове, яким зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019 виплату перерахованої пенсії (на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі №500/3896/21 без обмеження максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність). Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при розрахунку доплати різниці пенсії за період з 01.04.2019 по 30.09.2021 врахована пенсія не в розмірі 26177,93 грн., а в розмірах, обмежених максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність. Скаржник вказує, що висновок суду першої інстанції про обов`язковість застосування положень Закону №3668-VI у спірному випадку є невірним, та що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , полковник медичної служби у відставці, ветеран військової служби з вислугою понад 33 років, у 2008 році звільнений з лав Збройним Сил України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 01.01.2019 та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі №500/3896/21 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2020 №10/1/505, з 89% до 70% відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (із врахуванням раніше виплачених сум) на підставі оновленої довідки Тернопільського обласного військового комісаріату від 23.11.2020 №10/1/505, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, починаючи з 01.04.2019.

На виконання вказаного судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 та при проведенні такого обмежило максимальний розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Вважаючи такі дії щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон №2262-XII) відповідно до частини 7 статті 43 якого, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, яка набрала чинності з 01.01.2016, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у частині 7 статті 43 Закону №2262-XII замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 у справі №1-38/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: - частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні вказав, що в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина 1 статті 17 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджував, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Відповідно до статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 20.12.2016 в Законі № 2262-XII фактично відсутня частина сьомої статті 43, яка з вказаної дати втратила чинність, а тому внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до вказаної частини зміни щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 16 квітня 2020 року №620/1285/19, від 10 вересня 2021 року у справі № 300/633/19, від 17 лютого 2022 року у справі №640/11168/20.

Водночас, згідно з пунктом 2 Розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що передбачені статтею 43 Закону №2262-XII обмеження пенсій максимальним розміром, що не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, який набрав чинності в даній частині з 01.10.2011, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Оскільки, пенсія позивачу призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, а тому встановленні таким обмеження на позивача не поширюються.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI, що відповідає позиції викладеній Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 27 січня 2022 року у справі №240/7087/20.

Враховуючи вказані законодавчі положення та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем протиправно при перерахунку пенсії позивача за рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у справі №500/3896/21 обмежено таку максимальним розміром, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому, виплата пенсії без обмеження максимальним розміром здійснюється на постійній щомісячній основі до внесення законодавцем змін.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що питання відсоткового розрахунку грошового забезпечення з якого відповідачем проведено перерахунок розміру пенсії позивача не є спірним та не досліджується судом апеляційної інстанції в межах цієї справи.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов слід задовольнити.

Щодо судового збору, то відповідно до положень статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 908,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, відповідно до квитанції №21 від 23.11.2021, а також 1362 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, відповідно до квитанції №51 від 27.01.2022.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дії протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо виплати ОСОБА_1 перерахованої з 01.04.2019 пенсії за вислугу років на підставі довідки Тернопільського обласного військового комісаріату від 23.11.2020 №10/1/505 з обмеженням її максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.04.2019 ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років на підставі довідки Тернопільського обласного військового комісаріату від 23.11.2020 №10/1/505 без обмеженням перерахованої пенсії максимальним розміром.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, відповідно до квитанції №21 від 23.11.2021, а також 1362 грн. (тисячу триста шістдесят дві гривні) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, відповідно до квитанції №51 від 27.01.2022.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко