Справа № 161/16440/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 161/16440/21 пров. № А/857/520/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року (головуючий суддя: Івасюта Л.В., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки командира взводу № 2 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції Рищиковця Святослава Миколайовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 , 14.09.2021 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову т.в.о. командира взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Рищиковця Святослава Миколайовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 672220 від 01.09.2021;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.1 22 КУпАП.

Обґрунтовує позов тим, що ПДР він не порушував, про що повідомив працівника патрульної поліції при зупинці його автомобіля. Разом з цим, він повідомив патрульного про те, що Trucam LTI 20/20 не може бути допустимим доказом, оскільки під час його використання знаходився у руках поліцейського, що може викликати вібрацію приладу та дати більшу похибку ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів достовірність зафіксованої швидкості руху його автомобіля.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 № 672220 винесену т.в.о. командира взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Рищиковцем Святославом Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито. В задоволенні позовних вимог до т.в.о. командира взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Рищиковця Святослава Миколайовича відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції та оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що вказане рішення, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що лазерний вимірювач швидкості «TruСАМ LTI20/20» зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювання техніки та дозволений для використання на території України, а прилад з серійним номером ТС 000607 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та може використовуватися в ручному режимі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 672220 від 01.09.2021, прийнятою т.в.о. командира взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП у Волинській області Рищиковцем С.М., позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно постанови, 01.09.2021 близько 13 год 40 хв позивач, керуючи автомобілем марки Chevrolet Aveo н.з. НОМЕР_1 на а/д Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 101 км, с. Піддубці, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті 50 км/год, а саме рухався зі швидкістю 81 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості Trucam LTI 20/20 № ТС000607.

Не погоджуючись з цією постановою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Крім цього, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

З цими висновками суду першої інстанції, не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (тут і надалі в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови ПДР України), у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил (п. 12.9 б)

Частиною 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 «TruСАМ», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (а. с. 25).

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження цієї процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що міжповірочний інтервал для приладу «TruCam» визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13781, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 13 січня 2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruСАМ LTІ 20/20 № ТС000607» (а. с. 40), є придатним до застосування, оскільки вказане свідоцтво чинне до 13 січня 2021 року.

Крім цього, можливість використання виробу «TruСАМ LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3008, в якому вказано про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечено конфіденційності, цілісность та автентичність зареєстрованих даних (а. с. 41).

Лазерний вимірювач швидкості «TruСАМ LT1 20/20» здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ± 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/11928 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості «TruСАМ LT1 20/20 № ТС000607» до застосування, а тому суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої та покликання позивача, що вказаний вимірювач викликає сумнів у правильності результатів вимірювання швидкості руху автомобіля.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 672220 від 01.09.2021, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Оскільки, позивач 01.09.2021 близько 13 год 40 хв керуючи автомобілем марки Chevrolet Aveo н.з. НОМЕР_1 на автомобільній дорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 101 км, с. Піддубці, перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті 50 км/год, а саме рухався зі швидкістю 81 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України. Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості Trucam LTI 20/20 № ТС000607.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано фотознімок (а. с. 43), здійснений приладом «TruCam LTІ 20/20 № ТС000607» на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 81 км/год.

Крім цього, позивач не заперечує керування наведеного вище автомобіля на автомобільній дорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 101 км у с. Піддубці.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки Chevrolet Aveo н.з. НОМЕР_1 з порушенням ПДР України, оскільки у населеному пункті Піддубці рухався транспортним засобом з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху більше як на 20 км/год, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо покликання позивача, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, Закон України «Про Національну поліцію» 02.07.2015 № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України.

Стаття 40 Закон України «Про Національну поліцію» регулює застосування працівниками поліції технічних приладів та технічних засобів.

Відповідно до ст. 40 цього Закону (в редакції статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1231-IX від 16.02.2021), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Аналіз вищенаведеної статті, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що нормою закону не передбачено, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу фото- і відеотехніка, з допомогою якої здійснюється така фіксація, обов`язково повинна бути розміщена стаціонарно вмонтованим способом.

Отже, твердження позивача та висновки суду першої інстанції, що ручне розміщення засобів фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закон України «Про Національну поліцію» є помилковим, а тому не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Також, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, через те, що не містить інформації розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму. Оскільки, дорожній знак « 5.70» відносяться до інформаційно-вказівних знаків, тобто носить для учасників дорожнього руху лише інформаційний характер, що на певній ділянці дороги може здійснюватися фото, відеофіксування порушень правил дорожнього руху.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Схемою встановлення інформаційно-вказівних дорожніх знаків 5.70 «Фото, відеофіксування порушень правил дорожнього руху» затверджена Заступником начальника Служби автомобільних доріг у Волинській області Ришевичем Ю.В., підтверджується встановлення вказаного дорожнього знаку у с. Піддубці (а. с. 39).

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова відповідає вимогам КУпАП України, винесена на підставі та в межах повноважень наданих поліцейському патрульної поліції, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а отже є законною.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 315, 317, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року у справі № 161/16440/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 14.04.2022.