Справа № 339/59/22
Суддя: Головенко О. С.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №339/59/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову ЕАО №5290640 від 06 лютого 2022 року про накладення адміністративного стягнення штрафу у розмірі 510 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП .

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з оскаржуваної постанови вбачається, що він, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п. 9.2 б ПДР та не пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, порушивши п. 2.4 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вказану постанову вважає незаконною, оскільки працівники поліції його не зупиняли під час керування транспортним засобом та склали оспорювану постанову в його відсутності, а тому притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним.

06 лютого 2022 року він приїхав на своєму автомобілі до родичів у м. Львів на святкування сімейного свята. Близько 00.10 год. через вікно квартири побачив біля свого автомобіля працівників поліції, підійшов до них та запитав з якого приводу вони оглядають автомобіль, на що отримав відповідь, що їм поступила інформація від жительки цього будинку, що на подвір`ї (на газоні) неправильно припаркований автомобіль, тому вони змушені відреагувати на повідомлення. Встановивши його, як особу та кому належить вказаний транспортний засіб, працівники поліції повідомили, що вони змушені скласти на нього постанову про паркування у невстановленому місці, а він повинен перепаркувати свій автомобіль. Оскільки він вживав алкогольні напої, що не заперечував, то за кермо автомобіля сісти не міг, а потрібно покликати тверезого водія. З ним був батько ОСОБА_3 , який не вживає спиртні напої взагалі, а тому батько сів за кермо, а він на пасажирське сидіння і переїхали за кілька метрів від будинку, у інше місце, яке дозволене для паркування автомобілів. Батько ОСОБА_3 припаркував автомобіль і вони вийшли із нього. Коли вже до припаркованого автомобіля підходили працівники поліції, вони бачили його біля відкритих дверей зі сторони водійського сидіння, де він зафіксував ручне гальмо.

Працівники поліції підійшли і повідомили, що не батько, а він їхав за кермом автомобіля, і не ввімкнув лівий поворот коли повертав, і вони складуть на нього постанову за порушення правил дорожнього руху. На його пояснення, що їхав за кермом ОСОБА_3 , і вони це бачили, патрульні не реагували.

Працівник поліції став вимагати у нього для огляду посвідчення водія та технічний паспорт автомобіль, а, окрім того, складати протокол про керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Він відмовився надавати посвідчення водія і технічний паспорт, оскільки не керував автомобілем. Працівники поліції пропонувати йому пройти тест на стан сп`яніння, на що він відмовився, оскільки не керував автомобілем, і його стан нікому не перешкоджає та він не вчиняв ніякого правопорушення. Після цієї розмови, відповідач склав на нього протокол про адміністративне за ч. 1. ст. 130 КпАП, який він відмовився підписати. Потім інший працівник поліції надав йому постанову та повідомив, що це за неправильне паркування. Із цим правопорушенням він погодився. Про оскаржувану постанову працівник поліції його не повідомив, в його присутності її не складав і він її не підписував. Підпис, який є на оскаржуваній постанові не його та відрізняється від того, яким він підписується, що підтверджується паспортом. У зв`язку з цим він не мав змоги ознайомитися з матеріалами справи, дати пояснення при розгляді справи, скористатися юридичною допомогою адвоката та належним чином захистити свої права та інтереси. Відповідачем не доведено факт керування ним транспортним засобом.

Оскаржувана постанова не містить жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення ним керування транспортним засобом. Відсутня подія та склад правопорушення і вказана постанова підлягає скасуванню.

17 березня 2022 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до судового розгляду.

06 квітня 2022 року представник відповідача подав до суду відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки з матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що 06 лютого 2021 року в ході виконання службових обов`язків інспектор Управління виявив транспортний засіб Voklswagen Transporter н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався о 00 год. 20 хв., по вул. Керамічній - вул. Я. Музики у місті Львові, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п. 9.2 б ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В ході з`ясування обставин справи на вимогу працівника поліції громадянин ОСОБА_2 не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив пункт 2.4.а ПДР України.

Відповідальність за дане адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП і інспектор поліції виніс постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу.

В силу законних підстав дії працівника поліції відповідають законодавству, оскільки ним дотримано процедури підготовки та розгляду справи по факту вчиненого правопорушення. Інспектором з`ясовано всі необхідні обставини та вирішено питання для початку розгляду справи. Розгляд справи відбувався в присутності особи. А тому немає підстав для скасування постанови, а вимоги позивача необгрунтовані та задоволенню не підлягають (а.с.33-34).

Представник відповідача в судові засідання не з"явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.27, 37).

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, пояснення свідка, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 06 лютого 2022 року старшим лейтинантом поліції УПП у Львівській області Лотошинським М.Б. винесено постанову ЕАО №5290640 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення штрафу у розмірі 510 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП, яку позивач оскаржив.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN TRANSPORTER НОМЕР_1 , 00 год. 20 хв. 06 лютого 2022 року по вул. Керамічній - вул. Я. Музики у місті Львові, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п. 9.2 б ПДР України та не пред`явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.4 ПДР України (а.с.4).

Позивач зазначає, що не вчиняв адміністративного правопорушення, тому відповідачем неправомірно прийнята постанова про накладення на нього адміністративного стягнення.

При цьому, відповідач вказує на те, що позивачем було вчинене адміністративне правопорушення у зв`язку з чим складена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення.

Для встановлення істини у справі слід дослідити докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, а також дотримання суб`єктом владних повноважень вимог КУпАП.

Зокрема, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

- чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,

- чи підлягає вона адміністративній відповідальності,

- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду,

- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу,

- а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновкивки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, оскаржуючи вказану постанову, позивач вказував на те, що правопорушення не вчиняв, оскільки не керував транспортним засобом, не порушував ПДР України, зокрема, п.9.2 б та п. 2.4 а ПДР України, як про це зазначено в постанові.

Згідно з п. 1.10 ПДР України, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до пункту 27 Постанови ПВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами і доповненнями, винесеними постановою ПВСУ від 19 грудня 2008року №18, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За приписами п. 9.2 б та п.2.4 а ПДР України лише водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом та мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За клопотанням позивача судом опитано в якості свідка ОСОБА_3 , який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві про те, що позивач не керував вказаним автомобілем.

Зокрема, він пояснив, що разом із сином ОСОБА_2 приїхав до сватів в гості у м.Львів для святкування день народження невістки. Перебуваючи в квартирі, він вийшов на балкон і помітив біля припаркованого автомобіля поліцейських, про що повідомив сина і разом з ним вийшли до автомобіля. Поліцейські повідомили, що вони неправильно припаркували автомобіль та оскільки син та сват випили спиртне, а він один був тверезим та не вживає спиртного, то на очах працівників поліції сів у автомобіль та від"їхав декілька метрів на парковку, а позивач сидів на пасажирському сидінні. Коли зупинив автомобіль, то спрацювала кнопка блокування і він не зміг вийти з водійської дверки і немаючи навиків користування вказаним автомобілем, не зміг розблокувати двері. Тому син пересів на водійське місце та розблокував двері і в цей час підЇхали працівники поліції та звинуватили сина, що він керував автомобілем, що не відповідає дійсності.

Як ствердив позивач, ці обставини були зафіксовані на камері, закріпленій на форменному одязі поліцейського, який повідомляв про здійснення фіксації.

Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Враховуючи, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення та винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, визначених ст. 255 КУпАП, але як вбачається з тексту оскарженої постанови, дані про застосування інспектором фото- або відеотехніки відсутні.

Належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є відеофіксація керування позивачем транспортного засобу та його зупинки .

Однак, такого доказу на підтвердження факту керування транспортним засобом саме позивачем відповідачем не надано, хоч суд за клопотанням відповідача відкладав розгляд справи для можливості подання відзиву на позовну заяву з долученням всіх доказів.

Із всіх доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення в матеріалах справи є лише постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕА0 №5290640 від 06.02.2020, яка підлягає дослідженню судом.

З приводу обставин, викладених в оскаржуваній постанові про керування позивачем транспортним засобом та пред`явлення ним для перевірки посвідчення водія, реєстраційних документів на транспортний засіб в порушення пункту 2.4.а ПДР України, то слід вказати, що в постанові зазначено, що позивач притягнутий до відповідальності тільки за ч.2 ст. 122 КУпАП, в той час, як відповідальність за такі дії передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП.

Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Однак, як вбачається із змісту наявної у матеріалах справи постанови, при її винесенні відповідачем не дотримано вимог зазначеного законодавства.

Отже, суб`єктом владних повноважень не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з"ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 280 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При цьому, частиною 2 ст. 77 КАС УКраїни, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту керування позивачем транспортним засобом та порушення ним ПДР України, як водія автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER НОМЕР_1 .

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 5, 9, 241-246, 286 КАС України суд,-

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5290640 від 06 лютого 2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді штрафу розміром 510 гривень за ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () сплачений судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев"яносто дві) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції - вул. Перфецького, 19 м.Львів Львівської області.

Суддя Головенко О.С.