Справа № 140/16931/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року ЛуцькСправа № 140/16931/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Нововолинської міської ради (далі Нововолинська міська рада, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо не розгляду заяви від 27.04.2021 та неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,80 га, розташованої за межами населеного пункту с. Низкиничі Володимир-Волинського р-ну з кадастровим номером :10:000:0594 у визначений ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України строк та надання її у власність та зобов`язання прийняти рішення, яким передати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,80 га, розташованої за межами населеного пункту с. Низкиничі Володимир-Волинського р-ну з кадастровим номером :10:000:0594 шляхом затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.04.2021 за вхідним № 5860 позивач звернувся до Нововолинської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :10:000:0594, площею 0,80 га для ведення особистого селянського господарства та передачею її у власність із земель комунальної власності, що знаходиться за межами населеного пункту с. Низкиничі Грядівського старостату на території Нововолинської МТГ. Однак станом на день подання даного позову рішення по питанню затвердження поданого проекту землеустрою відсутнє. Позивач вказує, що враховуючи вимоги частини 9 статті 118 Земельного кодексу України та строки розгляду його заяви з 27.04.2021, вважає такі дії та фактичну бездіяльність відповідача щодо законної передачі у власність сформованої ним земельної ділянки незаконними. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 КАС України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що заява позивача від 27.04.2021 про затвердження проекту землеустрою була розглянута на засіданні постійної комісії Нововолинської міської ради з питань земельних відносин, комунального майна, транспорту, містобудування та архітектури. За результатами розгляду встановлено, що ділянка, яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель віднесено до земель житлової та громадської забудови землі комерційного призначення на перспективу, про що позивача було повідомлено листом від 20.09.2021 № 02-40/2737. Схема землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель Грядівської сільської ради та додатки до неї, затверджено розпорядженням голови Іваничівської РДА 19.09.2014 № 296, яка є діючою для спірної земельної ділянки.

З врахуванням наведеного вважає, що Нововолинською міською радою правомірно відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою, за наявності передбачених Законом підстав та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з аргументами відповідача та просив позов задовольнити повністю.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 10.06.2020 позивач звернувся до Грядівської сільської ради Іваничівського району із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,80 га за межами населених пунктів Грядівської сільської ради.

Рішенням Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області від 03.07.2021 № 26/9-2 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,80 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Низкиничі за рахунок земель запасу 16.00 (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

За замовленням позивача ФОП ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області.

Відповідно до висновку про розгляд документації із землеустрою від 29.03.2021 №6777/82-21, підготовленого експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, розроблений проект землеустрою відповідає вимогам земельного законодавства та погоджений.

Вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі 08.04.2021 з присвоєнням кадастрового номера :10:000:0594, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру НВ-021 від 22.12.2021.

27.04.2021 позивач звернувся до Нововолинської міської ради із заявою (вх. № 5860) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,80 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Низкиничі Іваничівського району Волинської області.

Листом від 20.09.2021 № 02-40/2734 Виконавчий комітет Нововолинської міської ради повідомив позивача, що його заяву про затвердження проекту землеустрою було винесено та розглянуто на черговій сесії міської ради 14.07.2021, згідно з Регламентом Нововолинської міської ради восьмого скликання, затвердженого рішенням міської ради від 23.12.2020 №2/12, проект рішення знято на доопрацювання. Постійною комісією міської ради з питань земельних відносин, комунального майна, транспорту, містобудування та архітектури повторно розглянуто звернення і встановлено наступне.

Ділянка, яку останній бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель віднесено до земель житлової та громадської забудови землі комерційного призначення на перспективу.

Статтею 45 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, територій територіальних громад розробляються з метою визначення перспективи щодо використання та охорони земель, для підготовки обґрунтованих пропозицій у галузі земельних відносин, організації раціонального використання та охорони земель, перерозподілу земель з урахуванням потреби сільського, лісового та водного господарств, розвитку сіл, селищ, міст, територій оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення, природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення тощо.

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено невідповідність місця розташування земельної ділянки вказаній Схемі (а.с. 14).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність протиправною, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з підпунктом в частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами пункту б частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частинами шостою, сьомою статті 118 ЗК України (далі - в редакції, чинній на час подання позивачем заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та заяви про його затвердження) встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно з частинами шостою статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

На час погодження проекту землеустрою діяла норма статті 186-1 ЗК України, яка передбачала, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина перша).

Відповідно до частини шостої статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом було передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин відповідно до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, який у двотижневий строк зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність.

При цьому з вищенаведених норм ЗК України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 цього Кодексу не містять.

Перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України не передбачено.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 30.10.2018 №820/4852/17, від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18, від 22.10.2020 у справі №808/3083/17 та їх відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує до спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до частини першої статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За правилами частин першої, другої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать:1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Отже, міська рада на пленарному засіданні вирішує відповідно до закону питання регулювання земельних відносин шляхом прийняття актів у формі рішень, в т. ч. у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, заяву позивача про затвердження проекту землеустрою на даний час не винесено на розгляд сесії міської ради, щодо вказаної заяви Нововолинська міська рада жодного рішення не приймала (зокрема, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду)

Лист від 20.09.2021 № 02-40/2734 Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, яким позивача повідомлено про віднесення ділянки, яку він бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства, до земель житлової та громадської забудови відповідно до Схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, не вказує на об`єктивні причини, які виправдовують неприйняття відповідачем рішення у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тим більше не є законодавчими підставами, які виключають можливість розгляду порушеного позивачем земельного питання.

Отже, з урахуванням встановлених обставин цієї справи, суд дійшов висновку про те, що має місце протиправна бездіяльність відповідача Нововолинської міської ради, яка будучи наділена відповідними повноваженнями, жодного акта ради у формі рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.04.2021 не прийняла.

Відтак, враховуючи, що позивач фактично оскаржує бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою з прийняттям відповідного рішення, тому з урахуванням повноважень, наданих суду статтею 245 КАС України, позовні вимоги в цій частині належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності Нововолинської міської ради щодо не розгляду на сесії міської ради з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 від 27.04.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :10:000:0594, площею 0,80 га, для ведення особистого селянського господарства.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.

При вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач не прийняв ніякого рішення по суті за заявою ОСОБА_1 . Прийняття відповідного рішення (рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду) належить до повноважень міської ради та при відсутності такого рішення суд позбавлений можливості надати правову оцінку наявності правових підстав для затвердження спірного проекту землеустрою.

За таких обставин позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково шляхом зобов`язання відповідача на засіданні чергової сесії міської ради повторно розглянути вказану заяву та за наслідками розгляду прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні вимог щодо зобов`язання затвердити проект землеустрою та передати земельну ділянку у власність.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Порядок і правила розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн., що був сплачений квитанцією від 28.12.2021 номер платежу . Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Керуючись статтями 243 - 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Нововолинської міської ради щодо не розгляду на сесії міської ради з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 від 27 квітня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,80 га, кадастровий номер :10:000:0594, для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Нововолинську міську раду на засіданні чергової сесії міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 квітня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,80 га, кадастровий номер :10:000:0594, для ведення особистого селянського господарства та за наслідками розгляду прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинської міської ради Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Нововолинська міська рада (45400, Волинська обл., м. Нововолинськ, пр. Дружби, 27, ).

Суддя Р.С. Денисюк