Справа № 600/4869/21-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4869/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

12 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування припису і постанови,

В С Т А Н О В И В :

27 вересня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Управління Держпраці в Чернівецькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління Держпраці в Чернівецькій області по проведенню позапланового інспекційного відвідування в період часу з 07 липня 2021 року по 20 липня 2021 року ФОП ОСОБА_1 за наказом від 06 липня 2021 року №191 та направленням від 06 липня 2021 року №04-109;

-визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧВ-1497/21/266/АВ/П від 20 липня 2021 року;

-визнати протиправною та скасувати постанову №ЧВ-1497/21/266/АВ/ТД-ФС/17 від 14 вересня 2021 року про накладення штрафу.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовано припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧВ-1497/21/266/АВ/П від 20 липня 2021 року та постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧВ-1497/21/266/АВ/ТД-ФС/017 від 14 вересня 2021 року, прийняті щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнуто з Управління Держпраці у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5448 (п`ять тисяч чотириста сорок вісім) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до абз. 2 ст. 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Оскільки матеріалами перевірки підтверджується факт порушення позивачем положень трудового законодавства, апелянт зазначає про правомірність винесеного припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧВ-1497/21/266/АВ/П від 20.07.2021 та оскаржуваної постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧВ-1497/21/266/АВ/ТД-ФС/017 від 14.09.2021.

Щодо підстави накладення штрафної санкції, у реєстрі платників єдиного податку не виявлено інформації про обрання ФОП ОСОБА_1 спрощеної системи оподаткування І-ІІІ групи, а отже вказана особа перебуває на загальній системі оподаткування.

Також, апелянт зазначає, що під час інспекційного відвідування встановлено, що під час роботи закладу, щодо працівника ОСОБА_2 , яка працювала на посаді бармена, не було надано документів, які б підтверджували її належне працевлаштування, а отже припис та постанова за наслідками інспекційного відвідування є правомірними.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність із здійсненням основного виду діяльності за кодом КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наказом Управління Держпраці у Чернівецькій області від 06 липня 2021 року №191 (пункт 4) зобов`язано здійснити інспекційне відвідування на предмет дотримання вимог законодавства про працю, оформлення трудових відносин з працівниками у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності - АДРЕСА_1 (піцерія ресторан) тривалістю 10 робочих днів у період з 07 липня 2021 року по 20 липня 2021 року.

Підставою для прийняття вказаного наказу слугував, зокрема, лист Сторожинецької міської ради від 05.07.2021 №1986, в якому зазначено, що з метою запобігання не задекларованої праці уповноваженою особою Сторожинецької міської ради було проведено роз`яснювальну роботу, а саме: ОСОБА_1 , піцерія, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . При проведенні роз`яснювальної роботи у вище наведеному закладу працювали працівники, які офіційно не працевлаштовані. Висловлено прохання провести перевірку.

На підставі наказу від 06 липня 2021 року №191 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 06 липня 2021 року №04-109 Управлінням Держпраці у Чернівецькій області у період з 07 липня 2021 року по 20 липня 2021 року проведено позапланове інспекційне відвідування щодо додержання вимог законодавства у сфері оформлення трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності: АДРЕСА_1 , із здійсненням основного виду діяльності за кодом КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

За результатами проведення позапланового інспекційного відвідування уповноваженими посадовими особами складено акт від 20 липня 2021 року №ЧВ-1497/21/266/АВ, в якому зафіксовано порушення частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413, а саме: ОСОБА_3 (працююча на посаді бармена з 07 липня 2021 року з режимом роботи з 08 год. 30 хв. по 23 год. 00 хв.) була допущена до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

В акті зазначено, що ОСОБА_3 була прийнята на підставі трудового договору від 07 липня 2021 року на посаду бармена з 07 липня 2021 року за сумісництвом. При прийнятті на роботу виданий наказ №9 від 07 липня 2021 року. Повідомлення про працевлаштування ОСОБА_3 надіслане ГУ ДПС у Чернівецькій області 07 липня 2021 року о 17 год. 37 хв. 56 сек. Документи щодо належного працевлаштування працівника, а саме: до початку інспекційного відвідування ОСОБА_3 до перевірки надані не були.

З метою усунення порушень законодавства, виявлених під час проведеного інспекційного відвідування, 20 липня 2021 року Управлінням Держпраці в Чернівецькій області винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧВ-1497/21/266/АВ/П, в якому вказані строки для їх усунення.

Згідно опису вкладення 21 липня 2021 року відповідачем направлено на адресу ОСОБА_1 акт від 20 липня 2021 року №ЧВ-1497/21/266/АВ та припис від 20 липня 2021 року №ЧВ-1497/21/266/АВ/П.

30 липня 2021 року уповноваженою посадовою особою Управління Держпраці у Чернівецькій області складено акт про відмову від підпису №ЧВ-1491/21/266/АВ/П/ВП, в якому вказано, що станом на 30 липня 2021 року підписані примірники акта і припису не повернуто. Зазначений акт направлено на адресу ОСОБА_1 02 серпня 2021 року та отримано нею 03 серпня 2021 року, що підтверджується відповідною відміткою в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Керуючись статтею 265 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України Про зайнятість населення , частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (зі змінами) та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, 14 вересня 2021 року Управлінням Держпраці у Чернівецькій області винесено Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЧВ-1497/21/266/АВ/ТД-ФС/017, якою вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 60000,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що в наказі від 06 липня 2021 року №191 не зазначено конкретного підпункту пункту 5 Порядку №823, на підставі якого призначено проведення інспекційного відвідування у позивача, висновки якого в подальшому слугували підставою для прийняття оскаржуваних припису та постанови.

Водночас як вбачається з листа-резолюції про проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 від 06 липня 2021 року та підтверджувалось у судовому засіданні представником відповідача, підставою для прийняття наказу від 06 липня 2021 року №191 та, відповідно, проведення у позивача інспекційного відвідування є підпункт 3 пункту 5 Порядку №823.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що лист Сторожинецької міської ради від 05 липня 2021 року №1986 з проханням провести перевірку не є підставою для проведення інспекційного відвідування, адже лист органу місцевого самоврядування не є джерелом інформації, визначеної у підпунктах 1, 2, 3, 4-7 пункту 5 Порядку №823, що може бути підставою для призначення інспекційного відвідування у фізичної особи-підприємця.

Отже, інспекційне відвідування у позивача відбулось за відсутності визначених пунктом 5 Порядку №823 підстав, що свідчить про його незаконність та відсутність правових наслідків за результатами проведення такого.

Також, суд першої інстанції вказав, що матеріалами справи підтверджується, що 07.07.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, 07 липня 2021 року, винесено наказ про прийняття на роботу ОСОБА_3 з 07 липня 2021 року за сумісництвом та в цей же день направлено до податкового органу повідомлення про працевлаштування названої фізичної особи, у зв`язку з чим суд першої інстанції вказав про помилковість висновків відповідача щодо допущення позивачем порушень частин першої та третьої статті 24 КЗпП України та, відповідно, щодо необхідності винесення відносно позивача припису та постанови про накладення штрафу, а тому наявні підстави для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V(далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у ч. 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-Vпорядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті1, статті3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті4, частин першої - четвертої статті5, частини третьої статті6, частин першої - четвертої та шостої статті7, статей9,10,19,20,21, частини третьої статті22цьогоЗакону.

Частиною четвертою статті 4 Закону № 877-V передбачено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону № 877-V заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Підстави для здійснення позапланових заходів передбачені частиною першою статті 6 Закону № 877-V.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 6 Закону № 877-V проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

На виконання вимог вказаної статті, Кабінет Міністрів України 21 серпня 2019 року затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю № 823 (далі - Порядок №823).

Згідно п.1 Порядку 823 вказаний порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон).

Відповідно до п. 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань.

Підставами для здійснення інспекційних відвідувань є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1-7 цього пункту ( п.3 п. 5 Порядку № 823).

При цьому, підпунктами 1-7 пункту 5 Порядку № 823 визначено джерела інформації, а саме:

1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) рішення суду;

5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) інформація:

-ДПС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;

-Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків; - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 8 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Згідно із п. 11 Порядку № 823 вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Пунктом 14 Порядку № 823 встановлено, що у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Відповідно до п. 15 Порядку № 823 копія акта, зазначеного у пункті 14 цього Порядку № 823, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Пунктами 16, 17, 24 Порядку № 823 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17 червня 2015 року №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, зокрема, засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Стаття 24 КЗпП України передбачає, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, ч.1 абз.2, ч.2 ст.265 КЗпП України передбачають, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що законом передбачена фінансова відповідальність для фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю, у разі фактичного допуску працівника - фізичної особи до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

При цьому, роботодавець несе відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) у разі вчинення дії, пов`язаної безпосередньо з допуском працівника до роботи.

З матеріалів справи судом встановлено, що 20.07.2021 головним державним інспектором Управління Держпраці у Чернівецькій області складено акт за результатами інспекційного відвідування №ЧВ-1497/21/266/АВ, в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог частин першої, третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги трудового законодавства, а саме допущено ОСОБА_3 (працює на посаді бармена з 07 липня 2021 року з режимом роботи з 08 год. 30 хв. по 23 год. 00 хв.) до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Враховуючи наявність вказаного порушення, відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧВ-1497/21/266/АВ/П від 20.07.2021, а також винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЧВ-1497/21/266/АВ/ТД-ФС/017 від 14.09.2021.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на правомірність прийнятого припису №ЧВ-1497/21/266/АВ/П від 20.07.2021 та постанови про накладення штрафу№ ЧВ-1497/21/266/АВ/ТД-ФС/017 від 14.09.2021, оскільки під час проведення інспекційного заходу позивачем не було надано доказів, які б підтверджували належне працевлаштування ОСОБА_3 на посаді бармена.

Разом з тим, визначаючись щодо вказаних доводів апелянта, колегія суддів зазначає, що позивачем до матеріалів справи долучено копію наказу №9 від 07.07.2021 про прийняття на роботу ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 42), заяву ОСОБА_3 від 07.07.2021 про прийняття на роботу (т. 1 а.с. 43), повідомлення про прийняття працівника на роботу від 07.07.2021 (т. 1 а.с. 45). При цьому, відповідачем до суду першої інстанції надано копію трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 07.07.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 105) та копію квитанції №2 про направлення до ГУ ДПС у Чернівецькій області повідомлення про прийняття на роботу.

Тобто, надаючи оцінку вказаним документам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача щодо допущення ФОП ОСОБА_1 порушень частин першої та третьої статті 24 КЗпП України та, відповідно, щодо необхідності винесення відносно позивача припису та постанови про накладення штрафу.

Також, колегія суддів зауважує, що документи щодо працевлаштування ОСОБА_3 датовані 07.07.2021, тоді як вимога про надання документів №ЧВ-1497/21/266/ПД, винесена інспектором праці Боячуком В.В. 12.07.2021. Тобто, враховуючи вказані обставини, а також долучені відповідачем до відзиву на адміністративний позов документи, надані під час інспекційного заходу, які свідчать про працевлаштування ОСОБА_3 згідно вимог чинного законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для винесення припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧВ-1497/21/266/АВ/П від 20.07.2021 та постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЧВ-1497/21/266/АВ/ТД-ФС/017 від 14.09.2021.

Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції враховано покази свідка ОСОБА_3 , надані під час розгляду справи в суді першої інстанції, згідно яких ОСОБА_3 07.07.2021 укладено трудовий договір з ФОП ОСОБА_1 . Тобто, саме з 07.07.2021 ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах з позивачем, що також підтверджується долученими до матеріалів справи документами щодо її працевлаштування.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності оскаржуваної постанови про накладення штрафу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Боровицький О. А.