Справа № 380/7887/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7887/21 пров. № А/857/23517/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (Сокільницька сільська рада) на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Кузан Р.І.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 15 год. 41 хв. 24 листопада 2021 року, повне судове рішення складено 06 грудня 2021 року, у справі №380/7887/21 за позовом ОСОБА_1 до голови Годовицько-Басівської сільської ради Хмиза Василя Тадейовича, Сокільницької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

17.05.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до голови Годовицько-Басівської сільської ради Хмиза Василя Тадейовича, Сокільницької сілької ради, просив: - визнати незаконним та скасувати рішення Годовицько-Басівської сільської ради №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.002295 від 27.11.2019»; - визнати протиправними дії та бездіяльність Годовицько-Басівської сільської ради щодо прийняття рішення №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.002295 від 27.11.2019», яким зобов`язано Годовицько-Басівську сільську раду розглянути на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, з урахуванням оцінки суду в даній справі; - визнати протиправними дії та бездіяльність сільського голови Годовицько-Басівської сільської ради Хмиза Василя Тадейовича щодо прийняття рішення №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.002295 від 27.11.2019», яким зобов`язано Годовицько-Басівську сільську раду розглянути на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, з урахуванням оцінки суду в даній справі; - визнати протиправними дії та бездіяльність Годовицько-Басівської сільської ради, щодо прийняття рішення №2939 від 13.03.2020 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку; - визнати протиправними дії та бездіяльність сільського голови Годовицько-Басівської сільської ради Хмиза Василя Тадейовича, щодо прийняття рішення №2939 від 13.03.2020 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку; - зобов`язати Сокільницьку сільську раду на найближчій сесії надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,2500 га, яка розташована на території Сокільницької сільської ради; - постановити окрему ухвалу, щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за підробку рішення №2939 від 13.03.2020 Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області з метою уникнення виконання рішення суду; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 5000 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Годовицько-Басівської сільської ради №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.002295 від 27.11.2019»; зобов`язано Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,2500 га, яка розташована на території Сокільницької сільської ради. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що орган місцевого самоврядування не може ухилятись від прийняття рішення за заявами громадян про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Суд першої інстанції вказав, що утримання від голосування за чи проти по питаннях, віднесених до виключної компетенції сесії місцевої ради, суперечить основним завданням та обов`язкам депутата місцевої ради, а також нормам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.19 Конституції України. Суд першої інстанції зазначив, що будь яка особа, звернувшись до органу місцевого самоврядування з заявою про врегулювання земельних відносин, має обґрунтовані нормами закону сподівання, що її питання буде своєчасно вирішене у встановлений законодавством спосіб. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою або, як у даному випадку, ухиляючись від прийняття рішення по суті заяви позивача, відповідач повинен обґрунтувати своє рішення чи дії всіма можливими підставами, які визначені в законодавстві. Годовицько-Басівська сільська рада не наділена повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву позивача або ж ні. Суд першої інстанції вказав, що оскаржуване рішення №2939 від 13.03.2020 прийняте не на підставі та поза межами повноважень, що визначені Конституцією та законами України, таке рішення є необґрунтованим та прийняте поза межами строку, визначеного законодавством, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку ефективним способом правового захисту є не тільки визнати протиправним та скасувати рішення Годовицько-Басівської сільської ради №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.002295 від 27.11.2019», а й зобов`язати Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області надати позивачу дозвіл на розроблення документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,2500 га, яка розташована на території Сокільницької сільської ради.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Сокільницька сільська рада Львівського району Львівської області подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не встановлено де знаходиться земельна ділянка згідно з графічними матеріалами позивача, чи є така вільною на час розгляду справи, чи відповідає місце розташування цієї ділянки генеральному плану. Скаржник вказує, що суд не може зобов`язувати суб`єкта владних повноважень до прийняття конкретного рішення, оскільки це є прямим втручанням в його дискреційні повноваження. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушений порядок зібрання та перевірки доказів, а висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на повно і всебічно досліджених обставин справи, встановлених на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не містить підстав, що передбачені частиною 7 статті 118 ЗК України, вважає, що не голосування депутатів в черговий раз під час розгляду заяви позивача не є правовою підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 28.01.2008 ОСОБА_1 звернувся у Годовицько-Басівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області із заявою про виділення, як інваліду 2 групи дитинства, земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на території Годовицько-Басівської сільської ради.

Оскільки вказану заяву розглянуто не було, 28.09.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою у Годовицько-Басівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області в якій просив розглянути заяву від 28.01.2008.

Відповідно до рішення Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 04.10.2018 № 1998 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в с.Годовиця» на засіданні 56 сесії VII демократичного скликання рішення про виділення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку на території Годовицько-Басівської сільської ради згідно з заявою ОСОБА_1 не прийнято.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив таке у судовому порядку та рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.002295 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення Годовицько-Басівської сільської ради № 1998 від 04.10.2018 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Годовиця». Визнано дії та бездіяльність Годовицько-Басівської сільської ради щодо прийняття рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку протиправними. Зобов`язано Годовицько-Басівську сільську раду розглянути на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, з урахуванням оцінки суду в даній справі.

28.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до голови Годовицько-Басівської сільської ради Хмиза В.Т. із заявою, просив надати відповідь щодо розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, з урахуванням оцінки Львівського окружного адміністративного суду, наданій у рішенні від 27.11.2019 у справі №1.380.2019.002295.

Листом Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 17.03.2020 вих.№86 старшого державного виконавця Пустомитівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гураль Л.П. повідомлено, що на виконання виконавчого листа №1.380.2019.002295, виданого 11.02.2020 Львівським окружним адміністративним судом сесією Годовицько-Басівської сільської ради, яка відбувалась 13.03.2020 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку на території Годовицько-Басівської сільської ради.

Згідно з Рішенням Годовицько-Басівської сільської ради №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року», копію якого скеровано разом з зазначеним листом, вирішено поставити на голосування питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на території Годовицько-Басівської сільської ради, з урахуванням оцінки суду в даній справі: голосували: за - 0, проти - 0, утримались - 11, не голосували - 0. Виходячи з того, що загальний склад ради складає 14 депутатів (присутніх на засіданні 102 позачергової сесії VII демократичного скликання 10 депутатів) та те, що при встановленні результатів голосування до загального складу сільської ради включається сільський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на території Годовицько-Басівської сільської ради не прийнято.

Вважаючи вказане рішення та дії щодо прийняття такого протиправними, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення, (далі - ЗК України) завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина 4 статті 116 ЗК України).

Частиною 6 статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що такими встановленні підстави, порядок та строки передачі земельної ділянки у власність громадян. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність. За результатами розгляду поданих заяв визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову. При цьому, встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказаний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року (справа №2040/6320/18), від 29 квітня 2020 року (справа №812/1552/17), від 16 вересня 2021 року (справа № 480/4011/18), від 01 лютого 2022 року (справа №440/1949/19).

Відповідно до статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання / відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення, (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Положеннями статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності належить до виключних повноважень органу місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність відповідної ради за результатом розгляду питання щодо надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду.

При цьому, обов`язковим є прийняття відповідним органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданої заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Рішення органу місцевого самоврядування повинно містити власні мотиви посилання на відповідні визначені законом підстави, керуючись якими орган місцевого самоврядування дійшов висновку про прийняття саме такого рішення.

В межах спору, що виник між сторонами у цій справі, при голосуванні щодо питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на території Годовицько-Басівської сільської ради, з урахуванням оцінки, наданої у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року за проголосувало - 0 депутатів, проти - 0 депутатів, утримались - 11 депутатів, не голосували - 0 депутатів.

Тобто, оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.002295 від 27.11.2019» не вирішено питання щодо надання дозволу або відмову у його наданні з наведенням усіх підстав такої відмови, як це передбачено положеннями статті 118 ЗК України.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування. Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності рішення Годовицько-Басівської сільської ради №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.002295 від 27.11.2019».

В свою чергу, будь яка особа, звернувшись до органу місцевого самоврядування з заявою про врегулювання земельних відносин, має обґрунтовані нормами закону сподівання, що її питання буде своєчасно вирішене у встановлений законодавством спосіб. В контексті спірних правовідносин у цій справі позивач розраховував, що йому буде надано органом місцевого самоврядування дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку або, за наявності на це законних підстав, йому буде надано мотивовану відмову у наданні такого дозволу.

Отже, приймаючи оскаржуване рішення №2939 від 13.03.2020 «Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі №1.380.2019.002295 від 27.11.2019» відповідач діяв не у межах і не у спосіб, визначений нормами ЗК України, а тому, виходячи із наданих суду пунктом 2 частини 2 статті 245 КАС України повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Щодо аргументів скаржника про втручання суду першої інстанції в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування шляхом зобов`язання Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області прийняти рішення про надання дозволу позивачу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,2500 га, яка розташована на території Сокільницької сільської ради, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Наявна в суб`єкта повноважень свобода дій при прийнятті рішення в межах його повноважень не є абсолютною, а обмежена певними законодавчо встановленими рамками якими, зокрема, визначаються підстави та необхідні умови прийняття певного рішення, зміст цього рішення, його альтернативні варіанти, а також перелік дій, які повинна вчинити особа для отримання певної вигоди внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення.

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria № 30985/96).

Згідно з положеннями статтею 2 КАС України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення у справі Ромашов проти України ).

Враховуючи, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність, попереднє звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав з приводу цієї земельної ділянки, повторну відмову відповідача у задоволенні заяви позивача з тих самих підстав без підтвердження фактичного існування таких, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з врахуванням обставин справи, чинного законодавства та правових висновків Європейського Суду з прав людини у спірних правовідносинах, праву позивача отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кореспондує обов`язок відповідача надати такий дозвіл, а тому для належного захисту порушеного права позивача суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Крім того, у постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Така правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 05 березня 2020 року у справі №305/893/17, від 02 квітня 2020 року у справі №308/10004/16-а, від 17 червня 2020 року у справі №522/15253/16-а.

Таким чином, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів розгляду заяви громадянина про одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності та є обов`язковою складовою визначеної Земельним кодексом України процедури передачі земельної ділянки у власність громадянам. Розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має на меті визначення меж земельної ділянки в натурі, а також з`ясування обставин, що можуть бути перешкодою для надання земельної такої ділянки громадянину. Прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише початковим та обов`язковим етапом у визначеному чинним законодавством порядку передачі земельної ділянки у власність, який надає право громадянину звернутися до відповідних органів для виконання робіт з розроблення проекту землеустрою.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Годовицько-Басівської сільської ради №2939 від 13.03.2020 та зобов`язання Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області як правонаступника прийняти рішення про надання дозволу позивачу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтованою площею 0,2500 га, яка розташована на території Сокільницької сільської ради, наявності правових підстав для задоволення таких.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності оскаржуваного рішення відповідача, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області (Сокільницька сільська рада) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № №380/7887/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук