Справа № 240/18552/21
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18552/21 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

11 квітня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадська організація "Проти придурків та ідіотів" до Коростишівської міської ради про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Коростишівської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Коростишівської міської ради у наданні повної інформації на запит від 10.02.2021 року;

- зобов`язати Коростишівську міську раду надати повну інформацію на запит від 10.02.2021 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач відзначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування дійсних обставин справи, що призвело до ухвалення протиправного рішення.

Відповідач, скориставшись правом подання письмових заперечень на апеляційну скаргу, надіслав заяву, в якій заперечив проти задоволення вимог апелянта та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлені наступні обставини справи.

10.02.2021 позивач звернувся із запитом до Коростишівської міської ради щодо надання наступної інформації.

Зокрема, позивач просив надати:

1. Копію розпорядчого документу про направлення звернення від 14 грудня 2020 року для виконання відповідній посадовій особі.

2. Інформацію чи доопрацювались, та ким (дата та номер сесії, тощо), та чому не виносились на розгляд комісії підготовлені ОСОБА_1 проекти рішень.

3. Інформацію чи доручалось, і кому в режимі телефонного зв`язку або відео конференції отримати будь які роз`яснення ОСОБА_1 (при виникненні будь яких запитань по проектах чи в зв`язку з заявами вх. № Х-2053/03-16 від 08.10.2020 року та вх. № Х-2052/03-16 від 08.10.2020 року).

4. Інформацію чи мотивували свої доводи посиланням на відповідні докази та норми матеріального права, та вказували на свої знання чи досвід з даного питання, при обговоренні проектів, депутати та особи, які вносили пропозиції щодо запропонованих ОСОБА_1 проектів.

5. Інформацію чи відображені виступи депутатів та осіб, які вносили пропозиції щодо запропонованих ОСОБА_1 проектів, та докази та норми матеріального права, а також вказані посилання на свої знання чи досвід з даного питання, якими мотивували свої доводи автори пропозицій, в протоколі засідання комісії.

03.03.2021 за №03-17/Х-257, Коростишівська міська рада надала заявнику відповідь на запит від 10.02.2021, в якій вказала, що заява від 14.12.2020 року була розписана резолюцією міського голови 15.12.2020 року на секретаря Коростишівської міської ради Сарапійчука Ю.Л., а останнім 16.12.2020 року на ОСОБА_2 .

Також позивача повідомлено, що проекти рішень, які були подані ним із заявою, озвучувались на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та екології 12.01.2021 року. Дане питання розглядатиметься депутатами на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та екології, яка відбудеться в березні місяці поточного року, про дату та час комісії його буде повідомлено додатково.

Окрім того, позивача проінформовано, що доручення нікому не надавались щодо обговорення питань, викладених у його заявах в телефонному чи у відео зв`язку, так як на це необхідна обов`язкова його присутність в постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва архітектури та екології.

Пропозиції по його запропонованих проектах рішень на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та екології членами комісії (депутатами) не вносились.

В протоколі комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та екології не зазначено виступів членів комісії (депутатів) по його запропонованих проектах рішень, так як не вносились пропозиції.

Позивач, вважаючи, що відповідач у встановлений законом термін повної інформації по суті звернення не надав, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем надано відповідь на запит позивача, виходячи із наявної у нього інформації, та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частинами другою та третьою статті 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Реалізацію вказаного права громадянами України закріпленого у статті 40 Конституції України права регламентовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI та Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" за № 2939-VI від 13.01.2011 (далі Закон №2939-VI), публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 2 Закону №2939-VI, метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Слід вказати, що статтею 3 Закону №2939-VI, встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, згідно якої, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах, зокрема, прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (ст. 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Згідно ст. 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Отже, доступ до публічної інформації, крім передбаченої цим Законом публічної інформації з обмеженим доступом, щодо якої існує спеціальний порядок її поширення, можливо за допомогою двох способів, а саме отримання такої інформації з загальнодоступних встановлених законом джерел оприлюднення суб`єктами владних повноважень публічної інформації, або за результатами надання такої інформації у відповідь на конкретне відповідне звернення особи.

Згідно ч. 5 ст. 6 Закону №2939-VI, не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Положеннями статті 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VIрозпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст.19 Закону №2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Тобто, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Згідно з ч. 4 ст. 20 вказаного Закону, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 23 Закону №2939-VI Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Положеннями п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. У складі контролюючих органів діють підрозділи податкової міліції. Тому відповідно пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є розпорядником інформації, пов`язаної з виконанням цих повноважень.

Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, в тому числі, організовують збір податкової інформації та вносять її до інформаційних баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику (підпункт 19-1.1.40 п. 19-1.1 ст. 19 Податкового кодексу України)

З матеріалів справи встановлено, що 03.03.2021 за №03-17/Х-257 Коростишівська міська рада надала заявнику відповідь на його запит від 10.02.2021, в якій вказала наступну інформацію:

1. Ваша заява від 14.12.2020 була розписана резолюцією міського голови 15.12.2020 року на секретаря Коростишівської міської ради Сарапійчука Ю.Л. та останнім 16.12.2020 року на Сільвіструка В.Г.

2. Проекти рішень, які були подані Вами із заявою, озвучувались на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та екології 12.01.2021 року. Також доводимо до Вашого відома, що дане питання розглядатиметься депутатами на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та екології, яка відбудеться в березні місяці поточного року про дату та час комісії Вас буде повідомлено додатково.

3.Інформуємо, що доручення нікому не надавались щодо обговорення питань викладених у Ваших заявах в телефонному чи у відео зв`язку так як це необхідно обов`язкова Ваша присутність в постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва архітектури та екології.

4. Пропозиції по Ваших запропонованих проектах рішень на постійній комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та екології членами комісії (депутатами) не вносились.

5. В протоколі комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури та екології не зазначено виступів членів комісії (депутатів) по Ваших запропонованих проектах рішень так як не вносились пропозиції.

В даному випадку, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що сутність доводів та вимог позивача, яка по суті зводилась до того, що відповідачем не надано на його запит повної інформації, позаяк відповідь від 03.03.2021 №03-17/Х-255 містила інформацію не по суті його запиту, не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи в суді.

Судова колегія звертає увагу апелянта на те, що розпорядник повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит.

Тобто, розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 25 червня 2019 року в справі № 9901/925/18 та від 20 травня 2021 року в справі № 9901/275/20 виклала правовий висновок, що розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації. Тому розпорядник не може нести тягар відповідальності за ненадання запитувачу інформації, якої нема в його володінні.

Відтак, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що в даному випадку, при наданні відповіді на запит на інформацію позивача, відповідач - Коростишівська міська рада дотримувалась вимог чинного законодавства України та Закону України " Про доступ до публічної інформації".

Тобто, відповідачем надано відповідь на запит позивача в межах наявної у нього інформації, що виключає факт наявності порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на отримання інформації.

В призмі встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

В даному ж випадку, встановлені обставини, свідчать про відсутність порушених прав позивача у межах спірних відносин, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.