Справа № 500/6454/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/6454/21 пров. № А/857/1168/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року (головуючий суддя Чепенюк О.В., м.Тернопіль) у справі № 500/6454/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

06.10.2021 позивач звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 01.01.2011 по 01.06.2014 на посаді водія автобуса до страхового стажу - протиправною; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на посаді водія автобуса з 01.01.2011 по 01.06.2014.

Позов обґрунтовує тим, що у березні 2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу. В отриманих відомостях відсутня інформація про його роботу у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за період з 01.01.2011 по 01.06.2014. Зазначає, що позивач працював у ФОП ОСОБА_2 згідно з трудовими договорами №7 від 01.12.2003 та № 3 від 08.10.2009 на посаді водія автобуса з 01.12.2003 по 01.06.2014. Стаж роботи на цій посаді не переривався, що також підтверджується записами в його трудовій книжці. Після звернення позивача до органу Пенсійного фонду для нарахування йому пенсії за віком, йому з 19.04.2021 призначено пенсію без врахування стажу за спірний період роботи. Стверджує, що за період з 01.01.2011 по 01.06.2014 страхові внески були сплачені, але страховий стаж не був врахований через незалежні від нього причини, а саме: невірно вказаний його реєстраційний номер облікової картки платника податків страхувальником - ФОП ОСОБА_2 при поданні звітів. Вважає бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу протиправною.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 01 січня 2011 року по 30 травня 2014 року до страхового стажу. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 січня 2011 року по 30 травня 2014 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначив, що у зв`язку із зміною законодавчого регулювання на сьогоднішній день проведення документальних планових перевірок платників єдиного внеску належить до компетенції фіскальних органів. З огляду на вказане період з 01.01.2011 по 31.05.2014 буде зараховано до страхового стажу позивача після внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб страхувальником, а саме - Головним управлінням ДПС у Тернопільській області. Таким чином, відповідач не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмові у зарахування стажу, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу.

З наданої відповідачем довідки форми ОК-5 дізнався, що інформація про період його роботи з 01.01.2011 по 01.06.2014 у ФОП ОСОБА_2 відсутня у відомостях Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування при пошуку відомостей про позивача за РНОКПП НОМЕР_1 .

Згодом у відповідь на свою заяву від 13.04.2021 про надання довідок про сплачені страхові внески за 2011-2014 роки, отримав з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській відомості про себе, але з іншим, помилково вказаним РНОКПП НОМЕР_2 . З таких відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування при пошуку відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з РНОКПП НОМЕР_3 вбачається сплата страхувальником ОСОБА_2 страхових внесків за у період з січня 2011 по травень 2014 року включно.

З 19.04.2021 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка обчислена без урахування стажу за період його роботи з 01.01.2011 по 01.06.2014, що вбачається з відомостей ІКІС ПФУ Підсистема: Призначення та виплата пенсій.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (Закон №1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2004, передбачає перехід від системи пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи і встановлення прямої залежності розмірів пенсій від страхового стажу й заробітку, з якого були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду.

Згідно з статтею 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 11 Закону №1058-IV визначено осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у тому числі які є резидентами ОСОБА_3 , у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за гіг-контрактами, іншими договорами цивільно-правового характеру.

При цьому, як передбачено пунктом 1 статті 14 Закону №1058-IV, страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці, зокрема, фізичні особи - підприємці, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4 -1 , 10, 14 статті 11 цього Закону.

За змістом частин п`ятої та шостої статті 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону є календарний місяць.

Апеляційний суд вказує, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 з 01.12.2003 по 30.05.2014 працював у ФОП ОСОБА_2 на підставі трудових договорів №7 від 01.12.2003 та №3 від 08.10.2009 на посаді водія автобуса. У розділі «Відомості про роботу» трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_4 наявні такі записи про його роботу у ФОП ОСОБА_2 : запис №7, 01.12.2003 прийнятий на роботу водієм на підставі трудового договору №7 від 01.12.2003, запис №8, 07.10.2009 звільнений з роботи за згодою сторін, запис №9, 08.10.2009, прийнятий робот водієм за трудовим договором №3 від 08.10.2009, запис №10, 30.05.2014 звільнений з роботи за згодою сторін. Таким чином, вказані записи трудової книжки свідчать про безперервну трудову діяльність позивача у період з 01.12.2003 по 30.05.2014 у ФОП ОСОБА_2 . Страхові внески за цей час відповідно до вищевказаного механізму законодавчого регулювання мали сплачуватись за застраховану особу ОСОБА_1 його роботодавцем - ФОП ОСОБА_2 . Як слідує з довідки форми ОК-5 з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 1999-2020 роки, наявні відомості про сплачені страхові внески ОСОБА_2 за 2004-2010 роки, за спірний період з 01.11.2011 по 30.05.2014 інформація у реєстрі відсутня. Водночас, матеріали справи містять індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з яких вбачається сплата страхувальником ОСОБА_2 , страхових внесків за таку застраховану особу у період з січня 2011 по травень 2014 року включно. У листі Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.01.2021, адресованого ОСОБА_2 , повідомлено, що за період з 01.01.2004 по 31.08.2013 звітність ним подана та внесена в базу, страхові внески та єдиний соціальний внесок сплачені в повному обсязі, заборгованості немає.

За змістом частини шостої статті 21 Закону №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-10, 12-15, 18 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсійного фонду страхувальниками-роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу.

Апеляційний суд вказує, що при призначені пенсії позивача з 19.04.2021 не було зараховано до страхового стажу періоду роботи у ФОП ОСОБА_2 з 01.11.2011 по 30.05.2014 у зв`язку із наявними розбіжностями в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Такі розбіжності в РНОКПП позивача були допущені при складанні та поданні відповідної звітності до контролюючих органів страхувальником-роботодавцем ФОП ОСОБА_2 , а саме із зазначенням неправильного РНОКПП ОСОБА_1 - НОМЕР_3 замість НОМЕР_1 . При цьому колегія суддів зауважує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо подання індивідуальних відомостей про застраховану особу до контролюючих органів та звітності щодо сплати внесків за застраховану особу. Така обставина не може бути підставою для не зарахування спірного періоду до страхового стажу особи.

Пунктами 3, 4 розділу IV «Дані облікової картки Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них» Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 .№10-1 (Положення) передбачено, що відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником. У разі припинення, або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

Разом з тим, апеляційний суд вказує, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

За приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 14-1 Закону № 2464-VI Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру. При цьому, на переконання колегії суддів, встановлення недостовірності (неповноти) відомостей у реєстрі застрахованих осіб через допущені помилки (описки) не позбавляє органи пенсійного фонду при наявності достатніх та достовірних підтверджуючих документів враховувати інші (дійсні, фактичні) відомості про застрахованих осіб.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач у спірний період з 01.11.2011 по 30.05.2014 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , за нього у порядку, визначеному законодавством, нараховувались та сплачувались страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що вказує на наявність підстав для зарахування вказаного періоду до його страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 500/6454/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний