Справа № 120/6786/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 квітня 2022 р. Справа № 120/6786/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 13 від 20.01.2021 року про відмову у призначені їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Посилаючись на прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року № 1-р/2020, позивачка вважає, що її право на призначення пільгової пенсії виникло після досягнення нею 50-річного віку, у зв`язку із чим, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 (Пз/9901/32/20).

15.07.2021 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідно пункту 2.2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року. За приписами пункту 4.1 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників про обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, для зарахування стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи зі шкідливими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідно право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Представник відповідача вказав на те, що відповідно до абзацу 7 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення АТО, спеціальний стаж може підтверджуватися за даними, наявним в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного спеціального страхування. У відомостях системи персоніфікованого обліку, виданих на ім`я позивачки, наявна відмітка про спеціальний стаж за Списком №2 за 1998-1999 та 2004-2007 роки.

Враховуючи вище викладене та фактичні відомості про нарахування та сплату страхових внесків відповідно до даних персоніфікованого обліку, пільговий стаж ОСОБА_1 становить 2 роки 10 місяців 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Щодо періоду навчання позивачки з 01.09.1985 року до 01.07.1988 року у Вінницькому середньому професійно-технічному училищі №5, представник відповідача вказує, що даний період не було зараховано у зв`язку з некоректним внесенням відповідного запису в трудовій, а саме відсутня дата видачі диплому.

Відтак, на переконання представника відповідача пенсійним органом правомірно відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу роботи зі шкідливими умовами праці та у зв`язку з недосягненням визначеного пенсійного віку, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

28.07.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій остання наводить свої аргументи на спростування доводів відповідача викладених у відзиві.

Враховуючи положення частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України), суд не бере до уваги зазначену відповідь позивача, оскільки дана категорія справ не передбачає подачі відповідної заяви.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року провадження у справі поновлено.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В січні 2021 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №13 від 20.01.2021 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 п. 2 ст. 114 Закону У країни "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з посиланням на відсутність необхідного стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 та у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку рішенню пенсійного органу, що оскаржується, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 №58 (далі по тексту - Інструкція №58).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема щодо зайнятих посад, характеру виконуваної роботи, - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Окрім того, суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, а тому доводи відповідача щодо невідповідності особистих даних працівника паспортним даним позивача необґрунтовані.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а).

Відтак, посилання пенсійного органу щодо незарахування періоду навчання позивачки з 01.09.1985 року до 01.07.1988 року у Вінницькому середньому професійно-технічному училищі №5 до страхового стажу через некоректне внесення відповідного запису в трудовій, слід визнати безпідставними, адже основним документом, що підтверджує стаж роботи ОСОБА_1 є її трудова книжка.

При цьому, як свідчать записи у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , починаючи з 01.09.1985 року по 01.07.1988 року ОСОБА_1 навчалася у Вінницькому середньому професійно-технічному училищі №5, що також підтверджується копією диплома НОМЕР_2 від 01.07.1988 року (а.с. 38).

На підставі вищезазначеного, доводи позивача щодо протиправності рішення відповідача, в частині незарахування періоду навчання до страхового стажу ОСОБА_1 , знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо відмови позивачу в зарахуванні до пільгового стажу періодів її роботи з 14.01.1991 року до 01.02.1999 року на Державному підприємстві Шахта "Кіндратівка" на посадах стволового, апаратника, рукоятчика-сигналіста, лампівника, з 10.06.2004 до 20.07.2007 на Державному відкритому акціонерному товаристві "Шахта імені А.І. Гайового" на посаді поверхневої горноробочої (гірника) суд зазначає наступне.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначені періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначеного нормативно-правового акту свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Разом з тим, особи, які зайняті на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком №2, оскільки на працівника, зайнятого на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Відтак, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 не вимагають внесення до трудових книжок найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи.

Отже, записи трудової книжки позивача містять всі необхідні відомості за спірні періоди відповідно до вимог вказаних інструкцій, в тому числі й щодо характеру виконуваної роботи - повний робочий день на відкритих гірничих роботах і робота на поверхні з 14.01.1991 року до 01.02.1999 року та з 10.06.2004 року до 20.07.2007 року.

Окрім того, у зазначений період були чинними наступні Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які затверджені: Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 (Постанова № 1173); Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 (Далі - Постанова №10); Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (Далі - Постанова №162).

Відповідно до Постанови №1173 посада рукоятчика-сигналіста (п.І.І.а- відкриті гірничі роботи і роботи на шахтній поверхні) віднесена до Списку №2. Відповідно до Постанови №10 та Постанови №162 посади: стволові, зайняті на поверхні (код 2010100а-18850), апаратники всіх спеціальностей (відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні, код - 2010100а-10065), лампівники (код 2010100а-13357), гірники всіх спеціальностей, зайняті на виробничих дільницях (відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні, код 2010100а-11709), віднесені до Списку №2.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач працювала на шахті "Кіндратівка" з 14.01.1991 року до 01.02.1999 року на посадах стволового, апаратника, рукоятчика-сигналіста, лампівника, які віднесені до посад за Списком №2, а також - на шахті імені ОСОБА_2 з 10.06.2004 до 20.07.2007 на посаді поверхневої горноробочої (гірника), яка віднесена до посад за Списком №2.

Крім трудової книжки даний факт підтверджується архівними довідками №16.07- 12/2289-П-532/01 від 16.11.2020 року, №16.07-12/2289-П-547/01 від 16.11.2020 року. З даних довідок вбачається, що позивач працювала у вказаний період на шахті "Кіндратівна" та на шахті імені ОСОБА_2 повний робочий день на відкритих гірничих роботах і виконувала роботу на поверхні.

Таким чином відповідачем неправомірно незараховані до пільгового трудового стажу позивача на підставі відомостей її трудової книжки за періоди роботи з 14.01.1991 до 01.02.1999 (8 років 0 місяців 18 днів) на шахті "Кіндратівка" на посадах стволового, апаратника, рукоятчика-сигналіста, лампівника, які віднесені до посад за Списком №2, а також пільговий стаж з 10.06.2004 року до 20.07.2007 року (3 роки 1 місяць 10 днів) на шахті імені А.І. Гайового на посаді поверхневої горноробочої (гірника), яка віднесена до посад за Списком №2.

При цьому судом враховано, що архівною довідкою №16.07-12/2289-П-532/01 підтверджено проведення атестації робочого місця позивача на шахті "Кіндратівна" з 15.07.1996 року. Отже, до пільгового стажу позивача має бути зараховано період її роботи з 14.01.1991 року до 01.02.1999 року на вказаному підприємстві.

Також, архівною довідкою №16.07-12/2289-П-547/01 підтверджено проведення атестації робочого місця позивача на шахті імені А.І. Гайового з 18.12.2000 року та з 25.11.2005 року. Отже, до пільгового стажу позивача має бути зараховано період її роботи з 10.06.2004 року до 20.07.2007 року на вказаному підприємстві.

Щодо посилань пенсійного органу на недосягнення позивачкою пенсійного віку, встановленого статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то варто врахувати наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом №1788-ХІІ та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VІІІ, що доповнив Закон №1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 14 такого змісту:

"На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".

За приписами статті 12 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;

жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 визнано неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення такого рішення. При цьому, рішенням передбачено, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ.

Відтак, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду №1-р/2020, з одного боку, та Законом №1058-ІV, з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Тому, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Відтак, визначаючись з приводу того, нормами якого нормативного акту слід керуватися під час призначення пенсії позивачці, суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду справи №360/3611/20.

Так, розглядаючи вказану справу, у постанові від 03 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору та заявлені позовні вимоги вказують на те, що ця адміністративна справа в частині досягнення віку, за яким позивачка набуває права на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, є типовою справою, яка відповідає ознакам адміністративної справи №360/3611/20.

Отже, враховуючи положення частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися тими правовими висновками, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №360/3611/20.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною, а тому рішення №13 від 20.01.2021 року в цій частині належить скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

В силу приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №13 від 20.01.2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є протиправним та підлягає скасуванню, а відтак задоволенню підлягає й похідна від основної вимога щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 на підставі заяви від 13.01.2021 року, тобто з дня звернення за пенсією та відповідно до пункту "б" частини статті 13 Закону №1788-ХІІ з 17 липня 2020 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою позивачка сплатила судовий збір в розмірі 908 гривень, що підтверджується квитанцією від 24.06.2021 року.

Відтак, на користь позивачки слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 908 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №13 від 20.01.2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового трудового стажу період навчання з 01.09.1985 року по 01.07.1988 року у Вінницькому середньому професійно-технічному училищі №5.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи з 14.01.1991 року до 01.02.1999 року на Державному підприємстві Шахта "Кіндратівка" на посадах стволового, апаратника, рукоятчика-сигналіста, лампівника та з 10.06.2004 року до 20.07.2007 року на Державному відкритому акціонерному товаристві "Шахта імені А.І. Гайового" на посаді поверхневої горноробочої (гірника).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 13.01.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100).

Суддя Чернюк Алла Юріївна