Справа № 300/8090/21
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2022 р. справа № 300/8090/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при призначенні пенсії, в порушення норм пенсійного законодавства, протиправно, не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи: з 10.06.1979 року по 01.02.1980 року у відділі позавідомчої охорони при ОВС в Івано-Франківській області, з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква", з 02.09.2000 року по 31.03.2001 року, з 01.11.2001 року по 31.03.2002 року, з 01.09.2002 року по 09.10.2002 року в кооперативі "Новосел", чим грубо порушив право позивача на належний рівень соціального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності та досягнення пенсійного віку. Внаслідок чого, просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає в неврахуванні до загального страхового стажу позивача періоди роботи: з 10.06.1979 року по 01.02.1980 року у відділі позавідомчої охорони при ОВС в Івано-Франківській області, з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква", з 02.09.2000 року по 31.03.2001 року, з 01.11.2001 року по 31.03.2002 року, з 01.09.2002 року по 09.10.2002 року в кооперативі "Новосел" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області включити до загального страхового стажу ОСОБА_1 вказані періоди роботи.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.40-41).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 10.01.2022 року, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що оскільки в записах трудової книжки позивача за №10-11 містяться виправлення в наказі про звільнення з роботи, а позивачем будь-яких підтверджуючих документів за період роботи з 10.06.1979 року по 01.02.1980 року у відділі позавідомчої охорони при ОВС в Івано-Франківській області ні управлінню, ні суду не подано, відповідно, даний період не може бути зарахований до страхового стажу роботи позивача. Водночас, зазначено, що період роботи ОСОБА_1 з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року в КСП "Луква" не враховано до страхового стажу, оскільки в архівній довідці, виданій Калуською районною державною адміністрацією від 22.02.2017 року №11-33/94 не містяться дані про кількість відпрацьованих вихододнів (у довідці вказано, що за 1996 рік відпрацьовано вихододнів - 32 при встановленому мінімумі - 200, за період з 1997 року 1998 рік немає відпрацьованих вихододнів та значиться запис у довідці про те, що за 1999 рік даних про роботу ОСОБА_1 у КСП "Луква" в документах КСП "Луква" немає). Щодо стажу роботи в кооперативі "Новосел", то даний період роботи враховано пропорційно до суми сплачених страхових внесків (з 01.04.2001 року по 31.10.2001 року та з 01.04.2002 року по 31.08.2002 рік).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 06.02.2017 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач 07.09.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи: з 10.06.1979 року по 01.02.1980 року на посаді стрілка у відділі позавідомчої охорони ОВС в Івано-Франківській області, з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року на посаді водія в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква", з 02.09.2000 року по 09.10.2002 року на посаді водія в кооперативі "Новосел", з 09.04.2013 року по 21.04.2015 року на посаді водія автотранспортних засобів 1 класу в ТОВ "Нафтогазмонтаж" (а.с.35-35).

За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, листом від 30.09.2021 року № 7940-7378/Л-02/8-0900/21, повідомило, що з 06.02.2017 року ОСОБА_1 призначено пенсію, з урахуванням страхового стажу 33 роки 1 місяць та заробітної плати за період з 01.04.2001 року по 31.01.2017 року, коефіцієнт заробітної плати - 1,10264. Зазначено, що страховий стаж з 10.06.1979 року по 01.02.1980 року за період роботи у відділі позавідомчої охорони при ОВС в Івано-Франківській області не враховано до страхового стажу в зв`язку з тим, що в трудовій книжці містяться виправлення в наказі про звільнення з роботи. З 01.03.1996 року по 01.03.1999 року стаж роботи в КСП "Луква" не враховано до страхового стажу, оскільки в архівній довідці, виданій Калуською районною державною адміністрацією від 22.02.2017 року №11-33/94 не містяться дані про кількість відпрацьованих вихододнів (у довідці вказано, що за 1996 рік відпрацьовано вихододнів - 32 при встановленому мінімумі - 200, за період з 1997 року 1998 рік немає відпрацьованих вихододнів та значиться запис у довідці про те, що за 1999 рік даних про роботу ОСОБА_1 у КСП "Луква" в документах КСП "Луква" немає). Щодо стажу роботи в кооперативі "Новосел", то даний період роботи враховано пропорційно до суми сплачених страхових внесків (з 01.04.2001 року по 31.10.2001 року та з 01.04.2002 року по 31.08.2002 рік). Період роботи в ТОВ "Нафтогазмонтаж" враховано за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (з 09.04.2013 року по 08.12.2014 року) (а.с.37-38).

Вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача щодо не зараховання до страхового стажу позивача вищевказані періоди роботи, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років та за наявності страхового стажу з 01.01.2021 по 31.12.2021 - від 18 до 28 років.

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 року - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (надалі - Інструкція № 58), встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3. Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4 Інструкції № 58).

Пунктом 2.14 Інструкція № 58 встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 58, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що в трудовій книжці ОСОБА_1 наявний запис про роботу у відділі позавідомчої охорони при ОВС в Івано-Франківській області, а саме останній 10.06.1979 року був прийнятий на посаду стрілка, а 01.02.1980 року - звільнений із займаної посади за власним бажанням (а.с.13).

Посилання відповідача на виправлення в трудовій книжці позивача, що не дає законних підстав відповідачу зарахувати до стажу ОСОБА_1 вищевказаний період роботи, суд відхиляє з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що на час внесення записів до трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців").

Пунктом 13 вказаної постанови передбачено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, згідно пункту 18 вказаної Постанови несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, як вже зазначено судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вже зазначено судом, відповідно до п.18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 "Про трудові книжки робочих та службовців" відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" - відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача період його роботи у відділі позавідомчої охорони при ОВС в Івано-Франківській області з 10.06.1979 року по 01.02.1980 року.

Щодо незарахування до загального страхового стажу позивача період роботи з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква", суд зазначає наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що в трудовій книжці ОСОБА_1 наявний запис про роботу в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква", а саме останній 01.03.1996 року був переведений на посаду водія 1 класу, а 01.03.1999 року - звільнений із займаної посади за власним бажанням (а.с.16).

Відповідно до пункту 108 Постанови Ради Міністрів СРСР №590 від 03.08.1975 року в загальний стаж роботи, який дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника чи службовця незалежно від характеру і тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином, записами у трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено роботу позивача в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква" з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року.

При цьому, суд зазначає, що відсутність документів в архівних установах щодо відомостей про встановлений та вироблений позивачем мінімум трудової участі в громадському господарстві, і як наслідок не підтвердження уточнюючими довідками про встановлений та вироблений мінімум призвела до порушення принципу рівності особи перед законом. Суд вважає, що в зв`язку з відсутністю в архіві документів не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії, за обставин, коли надані довідки про періоди роботи у вказаному господарстві та відсутні дані про невиконання встановлених та вироблених мінімумів трудоднів.

За встановлених обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправними дії щодо відмови у зарахуванні до загального стажу роботи період роботи з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква" та зобов`язання відповідача зарахувати спірний період роботи позивача в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква" до загального страхового стажу.

Щодо зарахування до загального страхового стажу періоди роботи з 02.09.2000 року по 31.03.2001 року, з 01.11.2001 року по 31.03.2002 року та з 01.09.2002 року по 09.10.2002 року в кооперативі "Новосел", суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 30.09.2021 року №7940-7378/Л-02/8-0900/21 та відзиву на позов, відповідач в обґрунтування правомірності неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 02.09.2000 року по 31.03.2001 року, з 01.11.2001 року по 31.03.2002 року та з 01.09.2002 року по 09.10.2002 року в кооперативі "Новосел" вказує на підставу такого неврахування - відсутність сплати роботодавцем страхових внесків за вказані періоди.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12 статті 20 Закону №1058).

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010, № 2464-VI (далі - Закон №2464), страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною 1 статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу роботи позивача періоди його роботи в кооперативі "Новосел" з 02.09.2000 року по 31.03.2001 року, з 01.11.2001 року по 31.03.2002 року та з 01.09.2002 року по 09.10.2002 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до їх вчинення - задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 10.06.1979 року по 01.02.1980 року у відділі позавідомчої охорони при ОВС в Івано-Франківській області, з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква", з 02.09.2000 року по 31.03.2001 року, з 01.11.2001 року по 31.03.2002 року, з 01.09.2002 року по 09.10.2002 року в кооперативі "Новосел".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи: з 10.06.1979 року по 01.02.1980 року у відділі позавідомчої охорони при ОВС в Івано-Франківській області, з 01.03.1996 року по 01.03.1999 року в кооперативі сільсько-господарського підприємства "Луква", з 02.09.2000 року по 31.03.2001 року, з 01.11.2001 року по 31.03.2002 року, з 01.09.2002 року по 09.10.2002 року в кооперативі "Новосел".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.