Справа № 480/9743/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2022 року Справа № 480/9743/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Діски А.Б.,
за участю секретаря судового засідання - Троцан М.М.,
представників позивача - Шкриль Л.Г., Петренко О.М.,
представника відповідача - Пишного Р.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9743/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою суду від 01.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вважає позов необґрунтованим. ГУ ДПС у Сумській області зазначає, що в ході проведення перевірки виявлено порушення щодо завищення сум податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 2557940 грн. по операціям з ризиковими контрагентами ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус-Компані», ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення», ТОВ «Торгівельна компанія Креп Тех», ТОВ «Омліс». В ході проведення перевірки, встановлено, що між ТОВ «Інвентум Україна» та вищевказаними контрагентами були документально оформлені операції по придбанню товару для подальшого використання в господарській діяльності на основі укладених договорів та поставлено на адресу ТОВ «Інвентум Україна» товарно-матеріальні цінності, на що постачальниками оформлено податкові та видаткові накладні. Суми податку на додану вартість, зазначені в податкових накладних, які виписані контрагентами на адресу ТОВ «Інвентум Україна» останнім було включено до податкового кредиту відповідного періоду та відображено у відповідному Додатку до податкової декларації з податку на додану вартість.
З метою отримання відповідних підтверджуючих документів, щодо факту доставки та придбання товарно-матеріальних цінностей, отриманих позивачем від ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус-Компані», ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення», ТОВ «Торгівельна компанія Креп Тех», ТОВ «Омліс», директору ТОВ «Інвентум Україна» були вручені письмові запити №б/н про надання документів, які стосуються здійснення господарських операцій з такими контрагентами. Проте, як зазначає відповідач, під час проведення перевірки не надано жодного первинного документа щодо підтвердження транспортування (перевезення) товарно-матеріальних цінностей на адресу підприємства, що перевірялося. Відсутність товарно-транспортних накладних або складення їх з порушенням вимог законодавства, на думку відповідача, призводить до неможливості підтвердження фактичного придбання товару. До перевірки не були надані довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, паспорти відповідності, сертифікати якості від контрагентів - постачальників.
Відповідач зазначає, що сертифікати якості є необхідним документом, оскільки господарська діяльність підприємства пов`язана з будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з середнім та значними наслідками та має для цього необхідну ліцензію.
Крім того, за результатами проведеного аналізу ланцюгів постачання реалізованих товарно-матеріальних цінностей на адресу ТОВ «Інвентум Україна» ГУ ДПС у Сумській області встановлено відсутність реальних джерел походження товарів. Так як, всі суб`єкти господарювання, які залучені до ланцюгів постачання товарно-матеріальних цінностей не є виробниками продукції та не здійснюють господарські операції з постачальниками, які безпосередньо працюють з виробниками та не придбають самостійно у виробників. Даний факт підтверджують витяги з Єдиного реєстру податкових накладних.
Вищевказані факти та дані, на думку відповідача, доводять нереальність здійснення господарських операцій між постачальниками: ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус-Компані», ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення», ТОВ «Торгівельна компанія Креп Тех», ТОВ «Омліс» та ТОВ «Інвентум Україна».
Відповідач зауважує, що фактично відбувалось формування активів за рахунок надходження товарів (запасів) з джерел невідомого походження (або з таких, що не відповідають документально оформленим), з їх легалізацією за рахунок використання документів контрагентів, що фактично не могли і не здійснювали постачання, мала місце реалізація товару, джерело походження якого не встановлене.
Відсутність реально вчинених господарських операцій та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку учасникам відповідних операцій. Отже проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 134.1.1 п.134.1 ст. 134, абзацу «а» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 220-234 Т. 2).
Щодо здійснення господарських операцій ТОВ «Інвентум Україна» з ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус Компані», ТОВ «Торговельна компанія «Креп Тех» та ТОВ «Омліс» позивач зазначає, що при проведенні перевірки перевіряючим зазначалось, що на підприємстві було проведено обшук та на підтвердження вилучення первинних документів щодо транспортування товарно-матеріальних цінностей було надано протокол обшуку від 25.10.2018. Транспортування товару, який був придбаний у вищезазначених контрагентів здійснювалось на підставі Договору про надання транспортно - експедиційних послуг від 03.07.2017, укладеного між ТОВ «Інвентум Україна» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (а.с. 39-47 Т.3).
Ухвалою суду від 07.12.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши представників сторін, пояснення свідків, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Посадовими особами податкового органу була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Інвентум Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 30.09.2019, за результатами якої складено акт від 28.07.2021 №3790/18-28-07- 02/36437713/63 (а.с. 31-141 Т.1).
Перевіркою встановлено наступні порушення податкового законодавства:
- п.п. 134.1.1. п.п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2988373 грн. у тому числі: за 2018 рік на суму 2302138 грн., за 3 квартали 2019 року на суму 686235 грн.;
- п.п. «б» п. 176.2. ст. 176 Податкового кодексу України, вимоги ч.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року, звіт про суми нарахованого єдиного внеску за січень 2018 року подано не своєчасно (а.с. 140 Т.1).
На вказаний акт перевірки позивачем було подано заперечення (а.с. 179-195 Т. 1).
Відповідно до листа-відповіді ГУ ДПС у Сумській області №1825/12/18-28-07-02-07 від 01.09.2021 заперечення залишено без задоволення, а акт перевірки без змін (а.с. 196-227 Т. 1).
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд зазначає, що підставою для нарахування грошових зобов`язань ТОВ «Інвентум Україна» слугували висновки податкового органу, зазначені в акті перевірки, про встановлення заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» на загальну суму 16602070 грн. та завищення податкового кредиту за період з 01.01.2017 по 30.09.2019 на загальну суму 2636146 грн. по господарським операціям з контрагентами: ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення», ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус-Компані», ТОВ «Торгівельна компанія Креп Тех», ТОВ «Омліс», ТОВ «Торгова компанія «Фенікс», оскільки відповідачем встановлено відсутність підтвердження реальності здійснення з ними господарських операцій.
Суд не погоджується з вказаними висновками податкового органу, ураховуючи наступне.
Згідно вимог п.п. 134.1.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пп. «а» п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.
З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту з ПДВ, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, використання придбаного товару (послуги) у власній господарській діяльності, а також фактичне виконання господарської операції за наслідками якої виникає право на податковий кредит з ПДВ.
Відповідно до абз. 1-3 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Як зазначено вище, абз. 1 п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
У свою чергу, відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
За змістом наведених норм необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум ПДВ до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності та документальне підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не можуть бути підставою для податкового обліку. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Викладене в акті перевірки судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на припущеннях щодо безтоварності угоди.
При цьому, мотивами, на підставі яких відповідач дійшов висновку про відсутність реальності здійснення господарських операцій, є: відсутність документів, які б підверджували транспортування товарно-матеріальних цінностей на користь позивача, неможливість здійснення господарської операції з ідентифікованим товаром у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг реального задекларованого виробництва; відсутність документів, щодо підтвердження відповідності якості продукції; наявність негативної інформації, щодо документального оформлення нереальної господарської операції; наявність кримінальних провадження щодо вказаних контрагентів позивача.
Суд не погоджується із висновками відповідача про нереальність господарських операцій з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ТОВ «Інвентум Україна» здійснювало господарські операції з ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення» на підставі договору поставки №3008-17 від 30.08.2017 (а.с. 228-230), згідно з яким постачальник зобов`язаний передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язаний був його прийняти та оплатити на умовах даного договору.
На виконання умов цього договору постачальником оформлено податкові та видаткові накладні, про що зазначено відповідачем в акті перевірки (а.с. 72-78 Т.1). Податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.
На підтвердження таких операцій позивачем надано суду видаткові накладні (а.с. 231-250 Т.1, ст. 1-14 Т.2) та платіжні доручення (а.с. 15-35 Т.2).
Посилання відповідача на відсутність у позивача первинних документів на підтвердження транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення» суд не приймає до уваги, оскільки орендовані складські приміщення ТОВ «Інвентум Україна» та ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення» знаходяться за однією адресою: м. Суми, проспект Курський, 147, що підтверджується Договором суборенди нерухомого майна №0025-19 від 01.03.2018 та додатковими угодами до нього (а.с. 36-44 Т. 2), договором суборенди на нежитлове приміщення №0201/15 (а.с. 88-91 Т.3), договором оренди №180714 з додатковими угодами (а.с.92-95 Т.3), договором №0047/17 з додатковою угодою (а.с.96-101 Т. 3), а тому транспортування товару не здійснювалось.
Допитаний судом в якості свідка начальник виробничого відділу ТОВ «Інвентум Україна» ОСОБА_2 також підтвердив, що склад позивача знаходиться на території складського комплексу за адресою: м. Суми, проспект Курський, 147, де орендують приміщення також інші суб`єкти господарювання, у тому числі ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення». Товар у цього контрагента забирався безпосередньо на складі, після чого товар використовувався позивачем у господарській діяльності, тобто його перевезення не здійснювалось.
На підтвердження господарських операцій з ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус Компані», ТОВ «Торговельна компанія «Креп Тех», ТОВ «Омліс», ТОВ «Торгова компанія Фенікс» позивачем надано суду договори купівлі-продажу, поставки, видаткові накладні, платіжні доручення, картки рахунків щодо оприбуткування товарів на підприємстві (а.с. 45-108, 118-122, 126-127, 138-139, 149-155 Т.2).
Транспортування товару придбаного позивачем у ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус Компані», ТОВ «Торговельна компанія «Креп Тех», ТОВ «Омліс» здійснювалось на підставі Договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 03.07.2017, укладеного ТОВ «Інвентум Україна» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (а.с. 48-52 Т. 3). Факт надання послуг з перевезення ФОП ОСОБА_1 підтверджується товарно-транспортими накладними та Актами надання послуг перевізником (а.с. 53-71 Т.3).
Надані до перевірки первинні документи містять назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб`єктами господарювання.
Вказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.
Акт перевірки не містить жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірним правочином та реєстрації податкових декларацій.
За висновками Верховного Суду, зазначеними в постанові від 17.04.2018 у справі №816/1587/17, товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.
Разом з цим, нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як неодноразово наголошував у судовому засіданні представник позивача, документи, які стосувались господарських операцій з контрагентами, зазначеними у акті перевірки, було вилучено в ході проведення обшуку старшим слідчим СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області 25.10.2018, що підтверджується ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.10.2018 про дозвіл на проведення обшуку та протоколом обшуку від 25.10.2018 (а.с. 109-117 Т. 2). Зважаючи на вказані обставини, відповідачем зупинялась перевірка та була поновлена на підставі наказу №1034-кп від 22.06.2021 «Про поновлення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвентум Україна». Як зазначала предстаник позивача, оскільки на час проведення перевірки деякі документи не було поновлено, то і не були надані податковому органу.
При цьому судом було допитано у судовому засіданні ОСОБА_2 , який пояснив, що підприємством здійснюються будівельні та ремонтні роботи для чого здійснюється закупівля різноманітних будівельних матеріалів та обладнання. До обов`язків ОСОБА_2 входила закупівля різних видів матеріалів та обладнання, організація їх доставки на тимчасові склади, що знаходяться на території замовника та на власний склад. Номенклатура товарів, які закуповуються підприємством є досить велика, серед яких: металеві прокати, метизи, спеціальний одяг, електроінструмент тощо. Оскільки він за посадовою інструкцією має право на отримання товару, підтвердив, що він особисто шукав контрагентів та виїжджав до контрагентів, зазначив, що ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус Компані», ТОВ «Торговельна компанія «Креп Тех», ТОВ «Омліс», ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення» були реальними та працюючими, товариство дійсно закуповувало у них продукцію, яку використовувало у своїй діяльності.
Також у судовому засіданні в якості свідка була допитана директор ТОВ «Інвентум Україна» ОСОБА_3 , яка зазначила, що товариство здійснює діяльність, зокрема, по виконанню будівельних робіт, робіт з теплової ізоляції та футерівки тепломагістралей, теплопроводів та реалізації будівельних матеріалів. Товари, які придбавались, необхідні для здійснення такої діяльості, використовуються безпосередньо на будівництві, товар перевозився перевізником, з яким також був укладений договір. Господарські операції з усіма контрагентами були реальними, до деяких контрагентів вона їздила особисто та підписувала договори.
Крім того, позивачем було надано докази на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності (а.с. 128-192 Т.2). Суд також враховує, що відповідачем не заперечується факт використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача, про що зазначено у акті перевірки (а.с. 93, 106, 118, 127 Т. 1).
Також не є обґрунтованим твердження відповідача про те, що відсутність документа щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорту якості, сертифіката відповідності тощо), також свідчить про відсутність фінансово-господарської операції, оскільки сертифікати якості та документи про походження товару, відповідачем безпідставно віднесено до первинних документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст га обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
З урахуванням змісту наведених норм законодавства, сертифікати та документи про походження товару не є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, не підтверджують їх зміст та обсяг, одиницю виміру.
За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
А відтак, посилання відповідача на відсутність вказаних документів є безпідставним та необґрунтованим.
З аналізу наведених норм вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) із метою їх використання в господарській діяльності та документальне підтвердження факту понесення витрат на їх придбання, що пов`язано з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Отже, надані позивачем та досліджені в судовому засіданні договори та інші первинні документи, складені у межах цих договорів, у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між ТОВ "Інвентум Україна" та його контрагентами та підтверджують реальне здійснення господарських операцій між ними.
Стосовно посилання відповідача на неможливість здійснення господарських операцій ТОВ «Інвентум Україна» з ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус Компані», ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення», ТОВ «Торговельна компанія «Креп Tex», ТОВ «Омліс» з ідентифікованим товаром у зв`язку з відсутністю факту (джерела) його законності введення в обіг реального задекларованого виробництва - встановлено обрив ланцюга постачання та відсутнє реальне джерело походження даного товару, всі суб`єкти господарювання, які залучені до ланцюга постачання товарно-матеріальних цінностей не є виробником продукції та не здійснюють господарські операції з постачальником, які безпосередньо працюють з виробниками та не придбають самостійно у виробників, суд зазначає, що інформація наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача по ланцюгу постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носить виключно інформативний характер, не є належним доказом в розумінні процесуального закону та сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган, у той час, як податковим органом перевірка контрагентів позивача не здійснювалась.
Наявність певної податкової інформації, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної податкової служби, що не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності ніякі товари не отримувались платником податків від його контрагента.
Суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Так само, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). У зв`язку з цим одне лише посилання на відсутність у постачальника - контрагента у господарській операції матеріально-виробничих та/або трудових ресурсів, необхідних для здійснення підприємницької діяльності, не може бути достатньою підставою для позбавлення платника ПДВ - покупця права на податковий кредит.
Європейський Суд з прав людини, розглянувши справу "Інтерсплав проти України", вказав на те, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Так само і саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Стосовно зазначення в акті перевірки про кримінальні провадження щодо контрагентів, суд вважає, що їх наявність не є підставою для визнання операцій нереальними. Сама по собі наявність кримінальних проваджень щодо контрагентів платника податків не є підставою для визнання операцій нереальними, адже причетність останнього до злочинів щодо яких здійснюються кримінальні провадження, повинно бути доведено податковим органом.
Вказаний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року по справі № 2а- 1570/6063/12 та від 12 червня 2018 року по справі № 822/2198/17.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 року є джерелом права, свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України"). Вказане узгоджується з конституційним принципом індивідуальності юридичної відповідальності.
За таких обставин суд вважає, що позивач не може нести відповідальність за неправомірні дії постачальника, а тому невизнання податковим органом права на податковий кредит та висновок про завищення витрат є безпідставними.
Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримувати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для платника податків, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 78 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч.2 ст. 77 КАС України, такого доказу як вирок надано не було.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ст. 74 КАС України якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Відповідачем також не подано жодних доказів на підтвердження наявності рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено фіктивність ТОВ «Інвентум Україна», що має безпосереднє значення для надання висновку щодо діяльності господарюючих суб`єктів.
У ході розгляду справи відповідачем не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб підприємства позивача або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб`єктом владних повноважень до суду також не подано.
Отже, беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, суд доходить висновку, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит та склад витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.
Щодо відносин позивача з ТОВ «Торгова компанія «Фенікс», то податковим органом не заперечується, що ТОВ «Інвентум Україна» було надано в ході перевірки усі первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій з цим контрагентом. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, податковим органом не встановлено будь-яких неточностей чи дефектів у формі чи змісті таких первинних документів.
Водночас твердження відповідача про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торгова компанія «Фенікс» базуються на поясненнях, опитаного оперуповноваженим з ОВС ВОВЕЗ оперативного управління ДФС у Сумській області, директора ТОВ «Торгова компанія «Фенікс» Шландія В.М., який начеб-то вказував, що підприємство ТОВ «Інвентум Україна» йому не відоме, ніяких товаро-матеріальних цінностей не постачав та не закуповував. Така інформація міститься в акті перевірки (а.с. 45-46). При цьому, зважаючи на пояснення вказаної особи, відповідачем було встановлено, що складське приміщення ТОВ «ТК «Фенікс» знаходилось не за юридичною адресою, податковим органом зроблено висновок, що не вбачається можливості ідентифікувати фактичне місце навантаження товарно-матеріальних цінностей та особу, яка вчинила підпис з боку відправника, так як за свідченнями ОСОБА_4 він не здійснював постачання на адресу ТОВ «Інвентум Україна», зі службовими особами не знайомий, а частину підписаних договорів не було виконано.
З приводу вказаних посилань відповідача суд вкотре наголошує, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.
В акті перевірки не зазначено, де, з якого документу податковим органом було взято вказані пояснення директора ТОВ «ТК «Фенікс». Зазначені у акті перевірки обставини не були також і підтверджені податковим органом належними та допустимими доказами в ході судового розгляду. Так, не було надано ані протоколу допиту ОСОБА_4 , який начеб-то проводився співробітником оперативного управління ДФС у Сумській області, ані вироку суду, яким би було підтверджено здійснення контрагентом позивача незаконної чи фіктивної діяльності.
Варто зазначити, що представником відповідача заявлялось клопотання про виклик в якості свідка директора ТОВ «Торгова компанія «Фенікс» ОСОБА_4 . Проте ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні такого клопотання представника відповідача було відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю, оскільки під час перевірки відповідачем були досліджені всі первинні документи, укладені з цим контрагентом, зауваження були відсутні. Копії даних документів надані позивачем до матеріалів справи (а.с. 69- 91 Т. 2).
З огляду на встановлені обставини у справі, аналізуючи наведені відповідачем доводи, суд доходить висновку, що контролюючим органом усупереч вимог процесуального Закону не було надано доказів, а судом не встановлено фактів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями цих контрагентів та господарські операції між ТОВ "Інвентум Україна" та ТОВ «Інсерт-Т», ТОВ «Аліус Компані», ТОВ «Інноваційні Технічні Рішення», ТОВ «Торговельна компанія «Креп Tex», ТОВ «Омліс» та ТОВ "ТК"Фенікс" у перевіреному періоді реально не відбувалися, мали ознаки фіктивності.
Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність спірних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Сумській області, а отже суд визнає їх такими, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку з чим вони підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.04.2022.

Суддя А.Б. Діска