Справа № 160/1176/22
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2022 року Справа № 160/1176/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
19.01.2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, здійснити повний перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу з 01.09.1983 року по 31.07.2018 рік, індексації, доплат, підвищень та інфляції, виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 гривень.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію на пільгових умовах за списком №1. Відповідачем при нарахуванні пенсії було враховано весь період страхового стажу, а саме з 01.09.1983 року, проте в подальшому протиправно зменшено пенсію через неврахування всього стажу навчання та роботи позивача. З відповіді, наданої відповідачем, неможливо встановити, з якого періоду відповідач для нарахування пенсії, зарахував страховий стаж, лише зазначено дату зарахування по 30.06.2013 року. Згідно з відповіддю відповідача, останній не врахував для нарахування пенсії період з дня встановлення позивачу інвалідності, а саме з 04.07.2017 року по 31.07.2018 року, що є порушенням норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/1176/22 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
14.04.2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що під час проведення внутрішньої перевірки пенсійної справи було виявлено, що після зазначеного перерахунку невірно розраховано страховий стаж для обчислення розміру пенсії. Згідно статті 56 Закону № 1788 час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком (до 31.12.2003 року). Зазначено, що період знаходження на інвалідності в результаті трудового каліцтва враховується до стажу для визначення права на пенсію, а при розрахунку до коефіцієнту стажу не зараховується. Враховуючи зазначене, з 01.09.2021 року було приведено у відповідність стаж ОСОБА_1 , з якого обчислюється розмір пенсійної виплати. Відповідач заперечує проти стягнення моральної шкоди.
У зв`язку з веденням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» розгляд справи здійснено 15.04.2022 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що підтверджується протоколами пенсійного фонду про призначення та перерахунок пенсії.
Відповідно до наявних в матеріалах справи протоколів, позивач отримував пенсійні виплати по інвалідності III групи внаслідок професійного захворювання з 04.07.2017 року, в подальшому з 24.01.2018 року по досягненню 50-річного віку, на пільгових умовах за списком № 1.
Під час призначення пенсії страховий стаж позивача склав 43 роки 6 місяців 11 днів, що відповідно відображено у розрахунку від 06.04.2018 року та розмір пенсії з 24.01.2018 року по 31.07.2018 року складав 4051, 72 грн., з 01.08.2018 року по 31.03.2019 року - 4051,72 грн., з 01.04.2019 року - 3901,72 грн.
В подальшому, розмір пенсії змінювався при тотожному страховому стажі, а саме відповідно до розрахунку від 18.09.2019 року з 01.03.2019 року по 31.03.2019 року розмір пенсії склав 4698,86 грн., з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року - 4548,86 грн., з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року - 4548,86 грн., з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року - 4554, 22 грн., та з 01.12.2019 року - 4560,14 грн.
Відповідно до розрахунку від 19.06.2021 року, розмір пенсії було встановлено наступний: з 01.07.2021 року по 30.11.2021 року - 5605, 42 грн., з 01.12.2021 року по 31.07.2022 року - 5611,82 грн., та з 01.08.2022 року - 5611,82 грн.
Згідно розрахунку від 20.08.2021 року стаж позивача зменшився до 42 років 11 місяців 21 день, а розмір пенсії розраховано наступний: з 01.09.2021 року по 30.11.2021 року - 3680,68 грн., з 01.12.2021 року по 31.07.2022 року - 3686,28 грн.та з 01.08.2022 року - 3686,28 грн.
20.09.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання обчислення розміру пенсії.
Під час проведення внутрішньої перевірки пенсійної справи було виявлено, що після зазначеного перерахунку невірно розраховано страховий стаж для обчислення розміру пенсії.
Згідно статті 56 Закону № 1788 час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком (до 31.12.2003 року).
Зазначено, що період знаходження на інвалідності в результаті трудового каліцтва враховується до стажу для визначення права на пенсію, а при розрахунку до коефіцієнту стажу не зараховується.
Враховуючи зазначене, з 01.09.2021 року було приведено у відповідність стаж, з якого обчислюється розмір пенсійної виплати.
Отже, страховий стаж зараховано по 30.06.2013 року, що складає 42 роки 11 місяців 21 день, у тому числі додаткові роки за списком № 1 15 років, заробітної плата за періоди з 01.08.1991 по 30.06.1993, з 01.10.1993 по 30.06.1994, з 01.08.1994 по 31.07.1995, з 01.09.1995 по 31.01.1996, з 01.04.1996 по 28.02.1997 та за даними системи персоніфікованого обліку за період з 01.07.2003 по 30.06.2013.
Не погоджуючись з позицією відповідача щодо неврахування всіх періодів роботи та навчання до страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VIII (далі Закон №2148-VIII), та іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до ст. 2 Закону №1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно із ст. 23 Закону №1788-XII, пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
За приписами ст.26 Закону №1788-XII, інвалідність вважається такою, що настала внаслідок трудового каліцтва, якщо нещасний випадок, який спричинив інвалідність, стався (крім випадків протиправного діяння), зокрема, при виконанні трудових обов`язків (у тому числі під час відрядження), а також при здійсненні будь-яких дій в інтересах підприємства або організації, хоча б і без спеціального доручення.
Згідно статті 29 Закону №1788-XII пенсії по інвалідності інвалідам III групи - 40 процентів заробітку. Якщо у інвалідів є трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, то пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком при відповідному стажі роботи.
Відповідно до статті 10 Закону №1058, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
За приписами частин 1 та 3 статті 30 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".
Згідно з частиною 1 статті 32 Закону №1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та III груп - від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Відповідно до статті 34 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Абзацами 2 та 4 частини 1 статті 24 Закону №1058 встановлено, що до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Разом з тим, частину першу статті 24 доповнено абзацом четвертим згідно із Законом №345-VI від 02 вересня 2008 року, із змінами, внесеними згідно із Законом №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року - застосовується з 01 жовтня 2017 року, за яким час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Тобто, з 11 жовтня 2017 року час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи лише при призначенні пенсії на пільгових умовах, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Інших підстав, за яких може бути зараховано до страхового стажу період часу перебування на інвалідності, Законом не передбачено.
В подальшому з 24.01.2018 року по досягненню 50-річного віку, позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1.
Відповідачем було проведено перерахунок пенсії та зменшено страховий стаж позивача з 43 років 6 місяців 11 днів до 42 років 11 місяців 21 дня, тобто при проведенні розрахунку, судом встановлено, що відповідачем було виключено позивачу період з дня встановлення інвалідності по дату призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Так, відповідно до пункту 11 частини 2 статті 64 Законом №1058 виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана (серед іншого) письмово інформувати застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, про призначення або відмову в призначенні пенсії, її розмір, порядок виплати, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.
Таким чином, на пенсійні органи покладено обов`язок, в тому числі, письмового інформування застрахованих осіб про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, виплати та переходу на інший вид пенсії.
Законом №1058 визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, суд зазначає, що, виходячи зі змісту статей 2, 3 КАС України, суб`єкт владних повноважень не має прав, у розумінні міри свободи поведінки, а лише наділений законодавцем певними повноваженнями, необхідними для реального виконання завдань та функцій держави, що покладені на нього.
Втім, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем після переходу позивача на інший вид пенсії було проінформовано пенсіонера про зменшення його страхового стажу при розрахунку коефіцієнта стажу.
Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, допущено пасивну поведінку, яка виразилась у формі невчинення дій, які він зобов`язаний був вчинити, в силу вимог Закону.
Вказана бездіяльність відповідача призвела до того, що, на підставі змін внесених до абзацу 4 частини 1 статті 24 Закону №1058, період перебування на пенсії по інвалідності з 04.07.2017 року не був зарахований до загального страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, що позбавило ОСОБА_1 права на соціальний захист, визначений Конституцією України.
В даному випадку бездіяльність відповідача щодо неповідомлення обставин перерахунку пенсії, призвела до незрозумілості пенсіонером його прав на обчислення страхового стажу, і, як наслідок, формування позовних вимог для відновлення порушених прав без урахування конкретизації порушеного права.
Суд зазначає, що відповідачем не порушені права позивача стосовно не зарахування певних періодів роботи позивача, оскільки позивач погоджується з розрахунком страхового та пільгового стажу під час призначення пенсії по інвалідності, однак не погоджується зі зменшенням страхового стажу при переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах, що було спричинено не зарахуванням періодів роботи, навчання позивача, а є наслідком неврахування при переведенні пенсії за віком періоду перебування позивача на пенсії по інвалідності з 04.07.2017 року.
Позивач має право звернутись до суду лише за захистом порушених прав, а не перекладати на суд повноваження органу Пенсійного фонду в частині здійснення дослідження та перерахунку всього страхового стажу, якщо таке порушення відповідачем фактично не відбулось та позивачем конкретно не визначено порушення його прав в частині не зарахування періодів роботи та навчання. Більше того, позивач погодився з розрахунком стажу при призначенні пенсії по інвалідності. А з матеріалів справи встановлено порушення прав позивача лише в частині не зарахування періоду інвалідності, яким судом надається відповідна правова оцінка в цій справі.
Відтак, позовні вимоги є некоректно сформульованими, а тому не підлягають задоволенню судом в редакції, визначеній позивачем.
Стосовно зарахування періоду перебування позивача на пенсії по інвалідності до стажу, з якого має здійснюватись розрахунок пенсії за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Положеннями частини 4 статті 9 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною 5 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах .
Такий же порядок зарахування часу перебування на інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання передбачений і пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої, час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Отже, законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому, законодавство не містить заборони на включення періоду перебування на пенсії по інвалідності при розрахунку до коефіцієнту стажу.
Період знаходження позивача на інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 04.07.2017 року зараховується до пільгового стажу, оскільки ті гарантії, які передбачені чинним законодавством при застосуванні пільгового трудового стажу, залишаються за особою, яка обіймала відповідні посади передбачені списком № 1, до того, як відбулося трудове каліцтво або професійне захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.12.2019 року у справі №185/8991/16-а(2-а/185/49/17).
Згідно правового висновку сформованого Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 року у справі № 392/17/17 законодавством передбачено зарахування часу перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Позивач отримав трудове каліцтво, через яке не мав можливості фактично працювати на провідних професіях, тому суд приходить до висновку період інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 04.07.2017 року по день переведення на пенсію за віком на пільгових умовах з 24.01.2018 року повинен бути зараховані до страхового стажу позивача, як такий з якого має бути проведено розрахунок пенсії позивача.
Отже, судом не встановлено протиправності дій відповідача при розрахунку стажу роботи позивача при переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах в цій частині.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При прийнятті рішення, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , з якого розраховано пенсію за віком на пільгових умовах, періоду інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 04.07.2017 року по 24.01.2018 року - день переведення на пенсію за віком на пільгових умовах.
Як наслідок, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з включенням до страхового стажу періоду інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 04.07.2017 року по 24.01.2018 року - день переведення на пенсію за віком на пільгових умовах.
Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
В обгрунтування необхідності стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що через протиправні дії відповідача, позивач поніс моральні страждання, які виразились в душевних хвилюваннях, нервовості, та, як наслідок, погіршенні здоров`я позивача. На підтвердження наявності погіршення самопочуття через збільшення хвилювань та тривоги, позивачем надано виписку-епікриз №4005/975 з медичної карти стаціонарного хворого ЦПМСД №4, амбулаторія №3, про знаходження позивача у стаціонарі з 27.10.2021 року по 12.11.2021 року.
Повний діагноз наступний: вібраційна хвороба другої стадії; синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії в сполученні з вираженою попереково-крижовою радикулопатією, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів. Захворювання професійне, 11.06.2013 року.
Судом проаналізовано вказаний епікриз та встановлено, що позивач проходив лікування внаслідок наявної хронічної хвороби через професійне захворювання, діагностовано позивачу 11.06.2013 року.
Таким чином, вказаний епікриз не є доказом отриманих позивачем моральних страждань внаслідок протиправних дій відповідача.
Більше того, суд звертає увагу, що позивач не просить визнати протиправними будь-які дії позивача, а лише просить здійснити перерахунок його пенсії, з урахуванням стажу роботи.
Отже, відповідачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та наявною у позивача хронічною хворобою, отриманою у 2013 році.
За приписами частин 1, 2, 3 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
Беручи до уваги те, що позивачем не доведено і не надано суду відповідних доказів завдання йому моральної шкоди саме протиправними діями відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині вимог.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 818/1434/17, від 19 жовтня 2020 року у справі 580/194/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за звернення до суду з вимогою про перерахунок пенсії в розмірі 908 грн., що документально підтверджується квитанцією від 15.11.2021 року, та за звернення до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди в розмірі 908 грн., що документально підтверджується квитанцією від 27.01.2022 року.
Оскільки у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено, судовий збір у розмірі 908 грн. за звернення до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, не підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Оскільки позовну заяву в частині вимог про перерахунок пенсії задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 454 грн.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , з якого розраховано пенсію за віком на пільгових умовах, періоду інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 04.07.2017 року по 24.01.2018 року - день переведення на пенсію за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з включенням до страхового стажу періоду інвалідності внаслідок трудового каліцтва з 04.07.2017 року по 24.01.2018 року - день переведення на пенсію за віком на пільгових умовах.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
В порядку розподілу судових витрат стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 454 грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова