Справа № 300/4755/21
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2022 р. справа №300/4755/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.05.2021 за №002851/0706 та рішення про застосування фінансових санкцій від 17.05.2021 за №002852/0706,-

ВСТАНОВИВ:

01.09.2021 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , через уповноваженого представника адвоката Раврика Ігоря Дмитровича, звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.05.2021 за №002851/0706 та рішення про застосування фінансових санкцій від 17.05.2021 за №002852/0706.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.17-18).

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами перевірки господарської одиниці магазинів позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідачем незаконно прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.05.2021 за №002851/0706 та рішення про застосування фінансових санкцій №002852/0706, оскільки жодних доказів, які підтверджують вину позивача немає.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, який містяться в матеріалах справи (а.с.25-31). Вказала, що за результатами перевірки господарської одиниці бару-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: - проведення розрахункової операції через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів (28.02.2021 о 10:46:32 год., реалізовано пиво Зіберт 0,5 л., по ціні 18.00 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД; 28.02.2021 о 18:26:00 год., реалізовано пиво Жигулівське 1,25 л., по ціні 37,00 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД; 21.04.2021 о 13:26:10 год., реалізовано сигарети Winston синій по ціні 53,00 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД), чим порушено п.11 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; - роздрібна торгівля алкогольними напоями, за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої (05.02.2021 о 18:49:22 реалізовано вино ігристе (Шампанське) Одеса по ціні 75,0 грн. Мінімальна роздрібна ціна на даний алкогольний напій згідно постанови КМУ №957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» становить 109,00 грн.,) чим порушено вимоги постанови КМУ №957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва»; - порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у Книзі обліку доходів і витрат (Вартість товарів отриманих для реалізації становить 28 474,00 грн. (додаток №3)), чим порушено п.12 ст.3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.177.10 ст.177 ПК України, наказ Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат та Порядок її ведення». За результатами розгляду матеріалів перевірки відповідачем 17.05.2021 винесено рішення про застосування фінансових санкцій №002852/0706 на суму 10 000,00 грн., (роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін). Податкове повідомлення - рішення №002851/0706 на суму 62048,40 грн.,(проведення розрахункової операції через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів - 5100,00 грн.; порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку - 56 948,00 грн. ). Представник відповідача зазначила, що перевірка проведена законно, на підставі наказу про її проведення та направлення, які отримані продавцем магазину. Наявність вказаних порушень свідчить про правомірність прийнятих контролюючим органом оскаржуваних рішень. Просила у задоволенні позову відмовити.

24.11.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що під час проведення перевірки посадовими особами відповідача не вимагалось надання журналу товарних запасів, які є формою обліку товарних запасів за місцем реалізації товару в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , як і не вимагалось надання Книги обліку доходів та витрат, документів щодо походження товару. Письмової вимоги про надання зазначених документів позивачу не надавалось. Водночас позивач зазначає що документи на підтвердження ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації були наявні під час проведення перевірки, однак зважаючи на те, що такі не були затребувані посадовими особами відповідача, продавцем надані не були. Також позивач вказує, що законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до Закону покладено на уповноважену особу. Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані, не є підставою для застосування до платника фінансових санкцій. Ненадання книги обліку доходів та витрат та/або невнесення до цієї книги відомостей щодо обліку товару не є обставиною, що свідчить про реалізацію платником податку не облікованого товару. В свою чергу відповідальність за не ведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких Законом встановлено обов`язкову форму обліку передбачено статтею 164-1 КУпАП, що виключає можливість притягнення до відповідальності за ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Позивач вказує на те, що нею ведеться облік товарних запасів у самостійно визначеній нею формі, яка є аналогічною записам книги обліку доходів та витрат. Зазначає, що контролюючим органом під час проведення перевірки не зазначено залишки запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізація) запасів за визначений період що виключає можливість вирахування нестачі (залишків товару). З врахуванням наведеного позивач вважає, що висновки контролюючого органу про порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку притягнення позивача до відповідальності за ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є незаконним, у зв`язку з чим, прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення №002851/0706 від 17.05.2021, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку ведення обліку товарних запасів в розмірі 56948,00 грн., є протиправним та підлягає скасуванню. Щодо порушення у вигляді проведення розрахункової операції без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів вказала, що в акті перевірки зазначено, що позивачем « 28.02.2021 о 10:46:32 год., реалізовано пиво Зіберт 0,5 л., по ціні 18.00 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД; 28.02.2021 о 18:26:00 год., реалізовано пиво Жигулівське 1,25 л., по ціні 37,00 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД; 21.04.2021 о 13:26:10 год., реалізовано сигарети Winston синій по ціні 53,00 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД». На переконання позивача перші два порушення за 28.02.2021 не охоплюються періодом проведення перевірки, яка відповідно до наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області №722-а від 21.04.2021 розпочалась 21.04.2021 та тривала 10 діб. Вказані порушення за 28.02.2021 не було посадовими особами відповідача фактично виявлено за результатами перевірки, яка відбувалась у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по вул. С. Стрільців, 19, м. Бурштин 21.04.2021, а фактично визначалось «документально» за результатами дослідження витягу з ІБД «Податковий блок», відтак не можуть враховуватись для застосування штрафної санкції. Відповідачем ні в акті перевірки ні у відзиві на позов не зазначено, який саме код УКТЗЕД має бути запрограмовано при продажі сигарет Winston синій. Щодо порушення у вигляді роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін за яку оскаржуваним рішенням застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 10 000, 00 грн., вказала, що в акті перевірки зазначено, що позивачем « 05.02.2021 о 18:49:22 реалізовано вино ігристе (Шампанське) Одеса по ціні 75,0 грн. Мінімальна роздрібна ціна на даний алкогольний напій згідно постанови КМУ №957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» становить 109,00 грн.,». Однак, виявлене порушення за 05.02.2021 не охоплюється періодом проведення фактичної перевірки, яка відповідно до наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області №722-а від 21.04.2021 розпочалась 21.04.2021 та тривала 10 діб. Вказані порушення за 05.02.2021 не було посадовими особами відповідача фактично виявлено за результатами перевірки, яка відбувалась у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по вул. С. Стрільців, 19, м. Бурштин 21.04.2021, а фактично визначалось «документально» за результатами дослідження витягу з ІБД «Податковий блок», відтак не можуть враховуватись для застосування штрафної санкції. В ході проведення перевірки відповідачем не визначався код товару - вина ігристого (шампанське) Одеса за УКТЗЕД та відсоток вмісту об`ємних одиниць етилового спирту, що впливає на ціну товару. Відтак, на переконання позивача, встановлені в ході перевірки обставини не підтверджують висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, оскільки такі грунтуються лише на підставі даних отриманих за результатом дослідження витягу з ІБД «Податковий блок» без фактичної перевірки реалізованого алкогольного напою на відповідність кодам УКТЗЕД, тоді як відповідно до абз.13 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР безпосереднім об`єктом правопорушення є конкретний алкогольний напій, який відповідно до згаданих положень ст.1 Закону та відповідно до постанови КМУ №957 визначається за кодом УКТЗЕД, а не за назвою в документах суб`єкта господарювання зазначеного в ІБД «Податковий блок». Позивач також покликається на відсутність у податкового органу, підстав для проведення фактичної перевірки. З посиланням на правові висновки Верховного Суду, зазначила, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Позивачем надіслано 24.11.2021 відповідачу, відповідь на відзив, однак відповідач правом подання заперечення не скористався.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заяві по суті справи, встановив наступне.

На підставі наказу про проведення фактичної перевірки від 21.04.2021 року №722-п та направлень на перевірку віл 21.04.2021 року №916 та №917 посадовими особами Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на підставі пп.80.2.2, 80.2.5 п.80.2 статті 80 Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку бару-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 щодо здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, реалізації підакцизниих товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Під час здійсненні перевірки посадовими особами відповідача встановлено ряд порушень, серед яких:

- проведення розрахункової операції через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД при реалізації підакцизної групи товарів, а саме: 28.02.202р. о 10:46:32 год., було реалізовано пиво Зіберт 0,5л., по ціні 18.00 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, 28.02.2021 о 18:26:00 год., було реалізовано пиво Жигулівське 1,25л по ціні 37,0 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, 21.04.2021 о 13:26:10 год., було реалізовано сигарети Winston синій по ціні 53,0 грн., без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, чим порушено п.11 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», із змінами та доповненнями;

- порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а саме: не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат. Вартість товарів отриманих для реалізації становить 28474,00 грн. (Додаток №3), чим порушено п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», із змінами та доповненнями, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, наказ Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 за №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат та Порядок її ведення»;

- роздрібна торгівля вином ігристим (шампанським) за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої, а саме: 05.02.2021 о 18:49:22 було реалізовано Вино ігристе (Шампанське) Одеса по ціні 75,0 грн. Мінімальна роздрібна ціна на даний алкогольний напій згідно Постанови КМУ №957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних оптово- відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» із змінами та доповненнями становить 109,00 грн., чим порушено Постанови КМУ №957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва», із змінами та доповненнями.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт про результати фактичної перевірки від 21.04.2021 року за №09018, на підставі якого податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.05.2021 за №002851/0706, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в сумі 62 048 грн., та рішення про застосування фінансових санкцій від 17.05.2021 за №002852/0706, яким застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10 000 грн., за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої.

Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті перевірки та правомірністю податкового повідомлення-рішення від 17.05.2021 за №002851/0706 і рішення про застосування фінансових санкцій від 17.05.2021 за №002852/0706, з метою захисту своїх прав на інтересів позивач звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

В даному випадку, посадовими особами податкового органу проведено фактичну перевірку, згідно підпунктів 80.2.2., 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Так згідно підпунктів 80.2.2., 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

За змістом пункту 15.1 статті 15 коментованого Кодексу платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Обов`язки платника податків встановлено статтею 16 Податкового кодексу України.

Так, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2. пункту 16.1 статті 16 ПК України), а також забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (підпункт 16.1.12 пункту 16.1. статті 16 ПК України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У відповідності до вказаної правової норми Податкового кодексу України, наказом Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Згідно пункту 1 Порядку №481, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (надалі по тексту також - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (надалі по тексту також - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, поряд з іншим, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про відсутність обов`язку ведення обліку товарних запасів тільки у фізичних осіб-підприємців, які здійснюють підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовуються фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Проте, судом встановлено, що штрафну санкцію, яка визначена оскаржуваним податковим повідомленням рішенням, відповідач наклав на позивача не за порушення ведення Книги обліку доходів і витрат, що фактично встановлена під час перевірки а за порушення позивачем порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковуються у встановленому порядку.

Так, суд зазначає, що не відображення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у Книзі обліку доходів і витрат не можна ототожнювати з порушенням порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковуються у встановленому порядку.

Згідно відомості (додаток №3 до акту перевірки) про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів станом на 21.04.2021 (дата початку перевірки) при перевірці господарської одиниці бару-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який належить позивачу, податковим органом виявлено не облікований товар на загальну суму 28 474 гривень.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб`єктів малого підприємництва. Обов`язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Суд зазначає, що положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» чітко не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказує на обов`язок суб`єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Правові ж засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до статті 9 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів та підтвердження права власності на них.

Судом оглянуті наявні у матеріалах справи Журнал товарних запасів ФОП ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , заявки на поставку товару, накладні, видаткові накладні, квитанції про оплату за товар, надані позивачем, які свідчать про проведення обліку позивачем товарних запасів за місцем їх реалізації, поставку та походження і спростовують покликання податкового органу про не облікований товар на загальну суму 28 474 гривень.

Представник відповідача у поданому відзиві зазначила про ненадання документів, які підтверджують облік та походження товарів працівникам податкового органу під час проведення перевірки.

Проте суд вважає такі твердження представника відповідача безпідставними, оскільки будь-яких відміток у акті перевірки щодо ненадання позивачем документів, які підтверджують оприбуткування товарів, які відображені в додатку №3 до ату перевірки від 21.04.2021 року не зазначено. Письмової вимоги про надання документів, не надавалось.

Окрім цього суд наголошує, що законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV покладено на уповноважену особу.

Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95 ВР.

Так, Верховний Суд у постанові від 30.04.2020 по справі №803/954/14 дійшов висновку, що законодавством не передбачено обов`язкового зберігання за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання оригіналів первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, та зазначив, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Даний висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 20 січня 2015 року по справі № 21-275а14у, Верховного Суду в постанові по справі №810/2736/17 від 10 квітня 2020, а також, у постановах від 30.01.2018 по справі № 810/1148/17 та від 28.02.2018 у справі № 810/3247/16.

При цьому, ненадання Книги обліку доходів та витрат та/або невнесення до цієї книги відомостей щодо обліку товару не є обставиною, що свідчить про реалізацію платником податку не облікованого товару.

Також суд зазначає, що у відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів станом на 21.04.2021 не зазначено залишки запасів на початок звітної дати та вибуття (реалізація) запасів за визначений період, що взагалі виключає можливість вирахування нестачі (залишків) товару та не вказано, які необліковані товари реалізовані та на яку суму.

Більше того суд звертає увагу, що відповідальність за неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку передбачено статтею 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що також виключає можливість притягнення до відповідальності за статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за таке правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене висновки контролюючого органу про порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а саме невідповідність обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у Книзі обліку доходів і витрат, та притягнення позивача до відповідальності за статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є незаконним, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 56 948 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 17.05.2021 за №002851/0706 є протиправним.

Щодо стосується правомірності прийнятого податковим органом рішення №002852/0706 від 17.05.2021 про застосування до ФОП ОСОБА_1 , фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 10000,00 грн., за реалізацію алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Відповідно до статті 1 Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Частиною 10 статті 18 Закону №481/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» встановлено розміри мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, зокрема мінімальна роздрібна ціна на вина ігристі та вина газовані, зброджені напої, вина (напої) ароматизовані ігристі (газовані), фактична міцність яких вища за 1,2 відсотка об`ємних одиниць етилового спирту, але не вища за 15 відсотків об`ємних одиниць етилового спирту, за умови, що етиловий спирт, який міститься у готовому продукті, має повністю ферментне (ендогенне) походження, які розливаються у пляшки, закорковані спеціальними пробками для таких напоїв типу «гриб», що утримуються на місці за допомогою стяжок або застібок, та/або мають надмірний тиск, спричинений наявністю діоксиду вуглецю у розчині на рівні не менше 1 бар при температурі 20°С у скляній тарі місткістю 0,7 л та 0,75 л (коди УКТ ЗЕД - 2204 10, 2204 21 06 00, 2204 21 07 00, 2204 21 08 00, 2204 21 09 00, 2204 29 10 00, 2205 10 10 00, 2205 90 10 00, 2206 00 39 00) становить 109 грн.

При цьому, пунктами 1-4 примітки до цієї постанови визначено, що мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, віскі, рому та інших спиртових дистилятів та спиртних напоїв, одержаних шляхом перегонки зброджених продуктів з цукрової тростини, джину та ялівцевої настоянки, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п`ять зірочок, інших спиртових дистилятів та спиртових напоїв, у тому числі бренді ординарного, горілки виноградної, інших зброджених напоїв, сумішей із зброджених напоїв та сумішей зброджених напоїв з безалкогольними напоями різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об`ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків. Мінімальна роздрібна ціна на вина та вермути у скляній та іншій тарі місткістю менш як 1 літр та більш як 1 літр, 1 літр у скляній тарі розраховується як добуток затвердженої мінімальної ціни та місткості тари, поділений на 0,7. Мінімальна роздрібна ціна на сидр і перрі (без додання спирту), зброджені напої, одержані виключно в результаті природного (натурального) бродіння фруктових, ягідних та фруктово-ягідних соків, з вмістом спирту не більше 8,5 відсотка об`ємних одиниць (без додання спирту) у тарі місткістю менш як 1 літр та більш як 1 літр розраховується як добуток затвердженої мінімальної ціни та місткості тари. Мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни на окремі види алкогольних напоїв, визначені (розраховані) згідно з примітками 1-3 цього додатка, заокруглюються: у бік зменшення до найближчого числа, що закінчується на 0, якщо закінчуються від 1 до 4 копійок; у бік збільшення до найближчого числа, що закінчується на 0, якщо закінчуються від 5 до 9 копійок.

Із наведених норм випливає, що мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни встановлено на окремі види алкогольних напоїв, які необхідно ідентифікувати за кодами виробів згідно із УККТ ЗЕД. При цьому, вільне трактування назви виробу за вибором суб`єкта господарювання не є належним доказом правильності віднесення товару до відповідного коду за УКТ ЗЕД.

Абзацом 13 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10 000 гривень.

Як зазначено в акті перевірки №090180 від 21.04.2021 перевіркою встановлено, роздрібну торгівлю вином ігристим (шампанським) за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої а саме: 05.02.2021р., о 18:49:22 було реалізовано вино ігристе (шампанське) Одеса по ціні 75,00 грн. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» вартість за пляшку вина ігристого (шампанське) становить 109,0 грн.

Суд зазначає, що у зазначеному акті податковим органом не вказано код УКТ ЗЕД вказаної товарної позиції.

Судом встановлено, що вказане порушення встановлено податковим органом згідно даних Системи збору і зберігання даних АІС «Податковий блок».

В свою чергу суд звертає увагу, що дані Системи збору і зберігання даних АІС «Податковий блок» не може бути джерелом інформації для визначення коду товару за УКТ ЗЕД.

Таким чином, встановлені обставини не підтверджують висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, оскільки самі висновки контролюючого органу ґрунтуються лише на підставі даних отриманих з Системи збору і зберігання даних АІС «Податковий блок» без перевірки реалізованих алкогольних напоїв на відповідність кодам УКТ ЗЕД, тоді як відповідно до абзацу 13 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР безпосереднім об`єктом правопорушення (предметом) є конкретний алкогольний напій, який відповідно до згаданих положень статті 1 Закону та відповідно до Постанови №957 визначається за кодом УКТ ЗЕД, а не за його назвою.

Питання щодо проведення експертизи для визначення автентичності проданих алкогольних напоїв контролюючим органом також не вирішувалось.

Згідно зі статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відсутність належних, допустимих і беззаперечних доказів реалізації позивачем алкогольних напоїв за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі напої, неможливість ідентифікувати продані напої за кодом УКТ ЗЕД, унеможливлює застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 у справі №803/1789/16, та у постанові Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №140/1963/19, які у силу частини п`ятої статті 242 КАС України, враховано судом при наданні правової оцінки спірним правовідносинам.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість застосування до позивача фінансових санкцій у сумі 10 000,00 грн., а тому оскаржуване рішення №002852/0706 від 17.05.2021 підлягає скасуванню.

В межах розгляду даної адміністративної справи суд також вважає за необхідне дослідити питання щодо процедури призначення фактичної перевірки, з приводу чого суд зазначає таке.

У наказі ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 21.04.2021 №772-п «Про проведення фактичної перевірки бару -магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 » в якості підстави для проведення фактичної перевірки вказано на пп. 80.2.2, пп. 80.2.5, п. 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2021 у справі №803/1171/17 зазначив, що обов`язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки згідно підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України є отримання в установленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

При цьому, повинні існувати конкретні фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки, а підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.

Проаналізувавши зміст наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 21.04.2021 №772-п «Про проведення фактичної перевірки», суд дійшов висновку що у ньому відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім як на норму, що регулює питання призначення перевірки, - пп. 80.2.2, пп. 80.2.5, п. 80.2 статті 80 ПК України. У наказі не відображено, про отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Не відображено також, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства.

В свою чергу відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в податкового органу інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про порушення ФОП ОСОБА_1 , вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що в свою чергу, свідчить про безпідставність призначення фактичної перевірки позивача на підставі пп. 80.2.2, пп. 80.2.5, п. 80.2 статті 80 ПК України.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 02.09.2020 у справі № 821/1828/16 та від 15.05.2020 у справі №816/3238/15.

У постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу , а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.

При цьому, щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, яка заявлена як самостійний предмет позову, судова палата Верховного Суду у вищевказаній справі зазначила таке:

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що …за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акту індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки .

За наведених обставин, згідно з правовим висновком Верховного Суду, процедурні порушення, допущені контролюючим органом під час призначення перевірки (зокрема, щодо неправомірного прийняття наказу про призначення перевірки), можуть бути підставою для скасування у судовому порядку рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому, у постанові від 29.07.2021 у справі №320/7159/19 Верховний Суд зауважив, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду.

Верховний Суд повідомив, що незаконність призначення й проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків є достатньою правовою підставою для висновку про визнання протиправними та скасування прийнятих за результатом такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Встановлена судами протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено недотримання відповідачем процедури призначення фактичної перевірки позивача, що з огляду на вищевказану практику Верховного Суду є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №002851/0706 від 17.05.2021 та рішення про застосування фінансових санкцій №002852/0706 від 17.05.2021.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений, згідно квитанції №0.0..1 від 31.08.2021, судовий збір в розмірі 908,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області №002851/0706 від 17.05.2021.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про застосування фінансових санкцій №002852/0706 від 17 05.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, , вулиця Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.