Справа № 500/7796/21
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7796/21

14 квітня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просить:

визнати незаконними дії відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з квітня 2016 року по травень 2020 року та щодо недоплати його роботи у нічний час з квітня 2016 року по 05.11.2021, а також щодо невиплати йому компенсації за усі дні додаткової щорічної 14-денної відпустки за період з 2017 року по 2021 рік як учаснику бойових дій;

зобов`язати відповідача виплатити йому повне грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з квітня 2016 року по травень 2020 року та за роботу у нічний час за період з квітня 2016 року по 05.11.2021 в сумі 300 000 грн, а також виплатити йому компенсацію в розмірі 50 000 грн за всі дні додаткової щорічної 14-денної відпустки за період з 2017 року по 2021 рік як учаснику бойових дій.

В обґрунтування позову позивач вказує, що проходячи службу в органах податкової міліції Головного управління ДФС у Тернопільській області з 11.10.2002 по 05.11 2021 (час звільнення зі служби), він перебував з квітня 2016 року до звільнення зі служби в складі чергової частини, де заступав на цілодобове чергування у 3-х змінному режимі, тобто 24 години чергування, після чого 48 годин відпочинку, що мало постійний і системний характер. Згідно з табелями обліку робочого часу фактично відпрацьований ним час за кожний місяць служби складав в середньому 216 - 264 години, а згідно розрахункових листів про нарахування йому заробітної плати цей час складав 152 - 176 годин. Зазначає, що в середньому 80 годин щомісячно понадурочно відпрацьованого ним часу відповідач недоплачував заробітну плату у подвійному розмірі. З травня 2020 року режим роботи переведено на 4-х змінний, тобто 24 години чергування, після чого 72 години відпочинку. До цього часу ОСОБА_1 вважає, що відповідачем допускалося порушення його трудових прав в частині оплати праці за понаднормову роботу.

Також позивач зазначає, що згідно з додатком 22 наказу МВС України від 31.12.2007 № 499 за роботу в нічний час з 22.00 год. до 6.00 год. та колективним договором між Головним управлінням ДФС у Тернопільській області і первинною профспілковою організацією ДФС у Тернопільській області йому була встановлена надбавка в розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи у цей час. У порушення цих нормативних документів, йому замість доплати 35 відсотків до його посадового окладу фактично нараховувалось та виплачувалось лише 35 відсотків з посадового окладу, тобто в чотири рази менше від необхідної доплати за роботу в нічний час.

Відповідно до п. 3.1.6 Колективного договору між Головним управлінням ДФС у Тернопільській області і профспілковою організацією ДФС у Тернопільській області було передбачено оплачувати роботи в понадурочний час у подвійному розмірі.

При звільненні позивача зі служби відповідач не виплатив йому як учаснику бойових дій компенсацію орієнтовно у розмірі 50 000 грн. за невикористані щорічні додаткові 14-денні відпустки за період з 2017 року по 2021 рік, передбачені пунктом 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач зазначає, що відповідач за понад 5 років його роботи недоплатив орієнтовно суму 350 000 грн, яка складається із щомісячних недоплат у подвійному розмірі за роботу в понадурочний час, недоплат за роботу у нічний час, а також невиплати компенсації при звільненні за всі дні додаткової щорічної 14-денної відпустки як учаснику бойових дій.

До позовної заяви позивач долучив два докази: копію трудової книжки на одному аркуші, копію посвідчення учасника бойових дій на одному аркуші.

Ухвалою суду від 30.11.2021 позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) через не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, та розрахунків заявлених до виплати сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2022 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвала Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 про повернення позовної заяви скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи суддею одноособово, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно ухвалою суду витребувано від Головного управління ДФС у Тернопільській області докази, що стосуються предмету доказування у цій справі, а саме: табелі обліку робочого часу позивача з квітня 2016 року по листопад 2021 року, графіки нарядів його чергування за період 2016-2021 років, бухгалтерські документи (розрахункові листи тощо) щодо нарахування позивачу грошового забезпечення за період 2016-2021 років, колективний договір, укладений Головним управлінням ДФС у Тернопільській області з профспілковою організацією відповідача у період 2016-2021 років, наказ про звільнення ОСОБА_1 , довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два повних останніх місяці, що передували звільненню з посади, з визначенням середньоденного та середньомісячного заробітку (грошового забезпечення); розрахункові листи про нарахування заробітної плати позивачу за період 2016-2021 років, накази, табелі обліку понаднормового виходу, книги нарядів щодо залучення ОСОБА_1 до служби, Правила внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Копія ухвали суду від 16.02.2022 разом з позовною заявою та доданими до неї документами направлена відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з довідкою оператора поштового зв`язку з зазначенням причин повернення «адресат відмовився» та проставленням календарного штемпеля 22.02.2022 (а.с.54).

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 251 КАС України, яким визначено, що днем вручення судового рішення (у тому числі й ухвали суду) є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення, ухвала суду від 16.02.2022 вважається врученою відповідачу 22.02.2022.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області не подано до суду відзиву на позов, а також доказів, які витребовував суд та які стосуються предмету доказування у цій справі.

Ухвалою суду від 16.03.2022 про витребування доказів витребувано докази в учасників справи та осіб, у яких такі докази можуть бути. Так, зобов`язано Головне управління ДФС у Тернопільській області, Головне управління ДПС у Тернопільській області, Державну податкову службу України у строк до 31.03.2022 подати до суду: табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 з квітня 2016 року по листопад 2021 року, графіки нарядів його чергування за період 2016-2021 років, бухгалтерські документи (розрахункові листи, тощо) щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 2016-2021 років, колективний договір, укладений Головним управлінням ДФС у Тернопільській області з профспілковою організацією відповідача, у період 2016-2021 років, наказ про звільнення ОСОБА_1 , довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два повних останніх місяці, що передували звільненню з посади, з визначенням середньоденного та середньомісячного заробітку (грошового забезпечення); розрахункові листи про нарахування заробітної плати позивачу за період 2016-2021 років, накази, табелі обліку понаднормового виходу, книги нарядів щодо залучення ОСОБА_1 до служби, Правила внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДФС у Тернопільській області. Зобов`язано Головне управління ДФС у Тернопільській області, Головне управління ДПС у Тернопільській області, Державну податкову службу України у строк до 31.03.2022 надати суду відомості щодо статусу Головного управління ДФС у Тернопільській області на час розгляду справи у суді (в стані ліквідації, припинено юридичну особу) з інформацією щодо складу ліквідаційної комісії, уповноважених представників, правонаступництва, щодо зберігання особових справ працівників чи передачу їх до архіву тощо, у разі ненадання доказів, витребуваних судом, надати письмові пояснення про причини неможливості їх подання та відомості про суб`єктів владних повноважень, у яких ці докази зберігаються.

Одночасно цією ж ухвалою зобов`язано позивача ОСОБА_2 у строк до 31.03.2022 подати до суду належні та допустимі докази на підтвердження обставин, за яких, на його думку, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Копія ухвали суду від 16.03.2022 надіслана учасникам справи та особам, яких вона стосується (а.с.59-65). Копію цієї ухвали ОСОБА_1 отримав 25.03.2022 (а.с.66), проте жодних доказів до суду на надав. Відповідачу повторно надіслана копія ухвали суду від 16.02.2022 разом з позовною заявою та доданими до неї документами і копією ухвали суду від 16.03.2022 про витребування доказів рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з довідкою оператора поштового зв`язку з зазначенням причин повернення «адресат відмовився», дата 21.03.2022 (а.с.68).

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області знову ж не подано до суду відзиву на позов, а також доказів, які витребовував суд та які стосуються предмету доказування у цій справі.

01.04.2022 до суду надійшли пояснення та документи від Головного управління ДПС у Тернопільській області (а.с.69-175). Головне управління ДПС у Тернопільській області на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16.03.2022 надало копії таких документів: табеля обліку робочого часу з квітня 2016 по серпень 2019 року; розрахункові листи щодо нарахування ОСОБА_1 грошового зобов`язання за період з квітня 2016 року по серпень 2019 року; Колективний договір між Головним управлінням ДФС у Тернопільській області і Первинною профспілковою організацією ДФС у Тернопільській області на 2015-2016 роки від 31.12.2014; протокол загальних зборів державних службовців ГУ ДФС у Тернопільській області від 04.07.2016; подання щодо затвердження правил внутрішнього службового розпорядку ГУ ДФС у Тернопільській області та правила внутрішнього службового розпорядку ГУ ДФС у Тернопільській області; Галузева угода між ДФС України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної фіскальної служби на 2017-2019 роки з додатками. У поясненні зазначено, що інші документи від Головного управління ДФС у Тернопільській області до Головного управління ДПС у Тернопільській області не передавалися. Інших документів надати Управління не має можливості.

Ухвалою суду від 06.04.2022 про витребування доказів витребувано ще додаткові докази від осіб, у яких такі докази можуть бути. Так, зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області у строк до 12.04.2022 подати до суду пояснення та докази (за можливості та їх наявності) стосовно надання чи ненадання ОСОБА_1 додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2021 роки, а також виплати компенсації за таку відпустку при звільненні зі служби.

11.04.2022 на виконання вимог ухвали суду від 06.04.2022 від Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшли пояснення та докази про те, що ОСОБА_1 у 2017 році надавалася додаткова відпустка як учаснику бойових дій, щодо інших періодів пояснення відсутні. Стосовно виплати компенсації за таку відпустку при звільненні зі служби Головному управлінню ДПС у Тернопільській області не відомо, бо ОСОБА_1 був звільнений з Головного управління ДФС у Тернопільській області, а не Головного управління ДПС у Тернопільській області (а.с.187-192).

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції ДПА в Тернопільській області та Головного управління ДФС у Тернопільській області у період з 11.10.2002 по 05.11.2021, про що у його трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.11.1996 є два записи такого змісту:

запис №3, 11.10.2002 служба в органах податкової міліції ДПА в Тернопільській області, підстава: наказ ДПА в Тернопільській області від 11.10.2002 №236-о,

запис №4, 05.11.2021 звільнений з посади та податкової міліції в запас Збройних Сил України, підстава: наказ ГУ ДФС у Тернопільській області від 03.11.2021 №118-о (а.с.3).

Згідно з посвідчення серії НОМЕР_2 , виданим Державною фіскальною службою України 28.02.2017, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.4).

Після звільнення зі служби, позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не доплачував йому грошове забезпечення у подвійному розмірі за роботу в понадурочний час та у нічний час, а також при звільненні не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 Конституції України максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до статті 348 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (далі- ПК України), тут і надалі у редакції, чинній не час виникнення спірних правовідносин (чинній до 25.09.2021), у складі контролюючих органів Державної фіскальної служби знаходяться відповідні спеціальні підрозділи по боротьбі з податковими правопорушеннями - податкова міліція.

Згідно із пунктом 356.1 статті 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». В подальшому цей пункт змінено в частині того, що на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Пунктом 357.1 статті 357 ПК України визначено, що форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1716 від 30.10.1998 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 (далі Положення № 114), яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Пунктом 12 Положення №114 визначено, що особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ отримують грошове забезпечення за нормами встановленими законодавством.

Відповідно до пункту 21 Положення № 114 для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів.

При змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 № 268 затверджено схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання згідно з додатками 56 - 58.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), чинної до 01.03.2018, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 3.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 (далі - Інструкція № 499), чинної до 13.12.2016, при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час.

Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

Відповідно до абзацу третього статті 54 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку.

Як зазначав ОСОБА_1 особливістю несення ним служби у податковій міліції Головного управління ДФС у Тернопільській області була цілодобова робота згідно графіку чергувань. Відповідно до відомостей табелів обліку використаного робочого часу працівниками оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, які заступають на чергування в складі добового наряду та підмінними черговими та графіків обліку використання робочого часу працівниками оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, які заступають на чергування в складі добового наряду та підмінними черговими (нічні години) за період з травня 2016 по вересень 2019 року позивач працював у наступному режимі: 24 години чергування (з 9.00 год до 9.00 год), після чого 48 годин відпочинку. У табелях обліку використання робочого часу з травня 2016 по вересень 2019 року відображено години роботи у нічний час, по 8 годин (з 10 години вечора до 6 години ранку) кожного чергування.

Згідно зі статтею 108 КЗпП України робота у нічний час оплачується у підвищеному розмірі, встановленому генеральною, галузевою (регіональними) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Відповідно до статті 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

Пунктами 1, 6 розділу ІІІ та пунктами 1, 2 розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДФС у Тернопільській області, затверджених протоколом загальних зборів державних службовці Головного управління ДФС у Тернопільській області 04.07.2016, тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень. Облік робочого часу у ГУ ДФС здійснюється у табелі робочого часу. Для виконання невідкладних завдань державний службовець може залучатись до роботи понад установлену тривалість робочого дня за наказом (розпорядженням) начальника ГУ ДФС, про який повідомляється профспілковий комітет працівників ГУ ДФС, в тому числі у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час з компенсацією за роботу відповідно до законодавства. Начальник ГУ ДФС за потреби може залучати державних службовців ГУ ДФС до чергування після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні. Чергування державного службовця після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні здійснюється згідно з графіком, який розробляється відділом по роботі з персоналом і затверджується начальником ГУ ДФС за погодженням із профспілковим комітетом працівників ГУ ДФС (а.с.133-134).

Пунктами 3.1.6 та 3.1.8 розділу 3 колективного договору між Головним управлінням ДФС у Тернопільській області і первинною профспілковою організацією ДФС у Тернопільській області на 2015-2016 роки передбачено оплачувати роботи в надурочний час у подвійному розмірі. Виплачувати працівникам органів ДФС у межах затвердженого фонду оплати праці доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня (а.с.135-140).

Аналогічні норми закріплені у пунктах 3.1.11 та 3.1.13 розділу 3 Галузевої угоди між ДФС України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної фіскальної служби на 2017-2019 роки (а.с.141-175).

З огляду на викладені норми, слід зазначити, що грошове утримання осіб, порівняно з працівниками, які працюють, у режимі 40 - годинного робочого тижня, у зв`язку з подобовим режимом роботи, збільшується лише на розмір доплати за роботу у нічний час, яка складає 35 відсотків від посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня.

З наданих суду табелів облікового робочого часу та графіків обліку використання робочого часу слідує, що позивач заступав на чергування у складі добового наряду оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області та працював, в тому числі, у нічний час у період з травня 2016 року по вересень 2019 року (а.с.71-123).

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області надано суду розрахункові листи по ОСОБА_1 за період з квітня 2016 року по серпень 2019 року (а.с.124-126). Відповідно до розрахункових листів про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 відпрацьовані години роботи, в тому числі у нічний час, позивачу оплачені, про що в складі нарахованої суми грошового забезпечення в графі «доплата за нічні» щомісячно проведено нарахування відповідної суми коштів. Грошове забезпечення позивача, крім доплати за роботу в нічний час, включало надбавку за вислугу, надбавку за звання, надбавку за високі досягнення, щомісячну премію. Судом не встановлено, що оплата праці в нічний час за цей період проведена не у відповідності до обліку робочого часу вказаного у табелях облікового робочого часу та графіках обліку використання робочого часу.

Стосовно періоду роботи ОСОБА_1 та виплати йому грошового забезпечення за роботу у нічний час з вересня 2019 по листопад 2021 року, то суд вжив усі можливі та передбачені процесуальним законом дії та заходи для витребування і зібрання доказів, проте за цей період ні учасниками справи, ні іншими суб`єктами владних повноважень, у яких такі докази могли знаходитися, документів не подано. Відтак, встановити об`єктивні обставини у справі, що стосуються роботи позивача у нічний час за період з вересня 2019 по листопад 2021 року та виплату йому компенсації за роботу в нічний час не можливо.

При цьому суд звертає увагу на те, що позивач не звільнений від доказування обставин у цій справі. Так, відповідно до частини п`ятої статті 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина шоста статті 77 КАС України).

Суд зобов`язував позивача ОСОБА_2 надати належні та допустимі докази на підтвердження обставин, за яких, на його думку, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Проте позивачем жодні докази суду не подані, а тому суд вирішує справу на підставі тих, які суд зібрав самостійно.

Що стосується вимоги позивача про оплату йому роботи у надурочний час, то суд враховує таке.

Відповідно до статті 62 КЗпП України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61).

Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині третій цієї статті.

При цьому, приписами 65 КЗпП України надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік.

Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Надурочні роботи можуть провадитися лише з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації (стаття 64 КЗпП України).

Отже, з огляду на викладені норми, суд дійшов висновку, що підставою для залучення особи до праці понаднормово та виплати компенсації за таку роботу можуть бути лише розпорядчі документи керівників структурних підрозділів органів податкової міліції про залучення особи рядового та начальницького складу до несення служби понад встановлений законодавством час. У разі відсутності зазначених документів, додаткова оплата понаднормової роботи не проводиться, оскільки фактично неможливо встановити факт залучення до здійснення надурочних робіт.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999у №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не є надурочною робота працівника з ненормованим робочим днем понад установлену норму робочого часу, крім випадків виконання за дорученням роботодавця роботи, що не входила до кола його обов`язків.

Водночас, позивачем під час розгляду справи не надано до суду доказів залучення його до понадурочних робіт, як, зокрема, не надано будь-яких розпорядчих актів керівництва Головного управління ДФС у Тернопільській області чи будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт виконання понадурочних робіт під час проходження служби в податковій міліції Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Також суд зазначає, що згідно із роз`ясненнями, викладеними в листі Міністерства соціальної політики України від 11.07.2018 за № 1217/0/101-18/28, у випадку оплати годин роботи у нічний час, оплата тих же годин як надурочних не здійснюється. Також, не вважається надурочною робота, яка, зокрема, виконується працівниками з ненормованим робочим днем. У цьому разі переробки понад нормальну тривалість обумовлені необхідністю виконання звичайних обов`язків, що випливають із трудової функції працівників, вони не мають виняткового характеру.

Враховуючи викладене та те, що судом не встановлено, а учасниками справи не надано доказів того, що ОСОБА_1 виплачувалася доплата за роботу у нічний час в іншому (меншому) розмірі, ніж визначено нормативно-правовими актами або не у відповідності до облікованого часу, та доказів залучення його до служби у понаднормовий час у спірний період, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконними дій відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з квітня 2016 року по травень 2020 року та щодо недоплати його роботи у нічний час з квітня 2016 року по 05.11.2021 є необґрунтованими, відтак у задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 повне грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з квітня 2016 року по травень 2020 року та за роботу у нічний час за період з квітня 2016 року по 05.11.2021 в сумі 300 000 грн, то суд зазначає, що вказані вимоги є похідними від вимог позивача про визнання незаконними дій щодо невиплати грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години та щодо недоплати роботи у нічний час, у задоволенні яких судом було відмовлено, відтак у задоволенні вказаних похідних вимог слід відмовити.

Стосовно посилання позивача у позовній заяві на рішення Тернопільський окружний адміністративний суд від 06.11.2019 в аналогічній справі № 500/374/19, яке залишене в силі відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020, то суд звертає увагу на останні протилежні висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду, прийняті в аналогічних справах, а саме: 27.07.2021 у справі № 500/2900/19 від 22.12.2021 у справі № 500/1090/20.

Стосовно позовних вимог щодо не виплати під час звільнення компенсації за дні додаткової відпустки позивачу як учаснику бойових дій, то суд зазначає про таке.

Згідно із частиною першою статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, зокрема, працівникам, які мають дітей.

Відповідно до статті 4 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час» .

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій з 2017 року, про що Державною фіскальною службою України 28.02.2017 видано посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.4).

За приписами статті 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік».

Вище судом наведені положення ПК України стосовно правового регулювання організації та діяльності податкової міліції, які проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» (до прийняття цього закону Законом України «Про міліцію») та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Пунктом 49 Положення № 114 встановлено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Відповідно до пункту 56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Пунктом 60 Положення № 114 додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до вимог Податкового кодексу України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, постанови Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказом Міністерства фінансів України 17.07.2018 № 616 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції (далі- Порядок № 616).

Цей Порядок визначає механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів (пункт 1 розділу І Порядку № 616).

Відповідно до пункту 1 розділу ХІІ Порядку № 616 за невикористані дні відпусток особам начальницького складу податкової міліції, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Згідно з пунктами 2, 3 розділу ХІІ Порядку № 616 виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів невикористаної відпустки. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення.

У разі звільнення особи начальницького складу податкової міліції виплата грошового забезпечення проводиться в день звільнення.

Закон № 504/96-ВР встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєвоважливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Отже, у випадку звільнення працівника податкової міліції, який має статус учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Суд зазначає, що норми Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Відтак, у випадку звільнення позивача, у разі невикористання додаткової відпустки пов`язаної з наявністю у нього статусу учасника бойових дій, йому має бути виплачена компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ як учаснику бойових дій.

Разом з тим, судом встановлено, що наказом Головного управління ДФС у Тернопільській області від 16.03.2017 №74-в ОСОБА_1 з 22.03.2017 по 01.04.2017 було надано додаткову оплачувану відпустку як учаснику бойових дій згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 16-2 Закону України «Про відпустки» (а.с.189).

Щодо іншого періоду з 2018 року по 2021 рік, то судом не встановлено надання чи ненадання ОСОБА_1 додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також у суду відсутня й інформація щодо виплати чи невиплати при звільненні грошової компенсації за ці відпустки у разі її ненадання.

Позивачем до матеріалів позовної заяви не надано копії наказу про звільнення зі служби (відповідно до відомостей трудової книжки це наказ ГУ ДФС у Тернопільській області від 03.11.2021 №118-о), а також на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 16.03.2022, а саме з його змісту суд міг би встановити виплату чи невиплату компенсації за невикористані додаткові відпустки ОСОБА_1 як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки.

Суд не може робити висновки щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2021 роки на припущеннях, за відсутності належних та допустимих, достатніх доказів для висновку, що таку компенсацію Головним управлінням ДФС у Тернопільській області не було виплачено позивачу. При цьому суд не може взяти до уваги лише пояснення позивача, викладені у позові, бо вони не відповідають дійсності з огляду на те, що позивач просить компенсувати додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2017 рік, використавши таку відпустки, тобто повідомляє суду недостовірні відомості.

З приводу цієї позовної вимоги суд вжив усіх можливих заходів для витребування доказів від позивача і відповідача та від осіб, у яких такі докази можуть знаходитися. Разом з тим, вжиті судом заходи не забезпечили надання достатніх доказів для об`єктивного, повного та обґрунтованого висновку про невиплату позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку, а тому суд позбавлений об`єктивної можливості виконати вимоги частини третьої статті 2 КАС України, тобто, перевірити, чи оскаржувані дії відповідача в цій частині позовних вимог вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Суд ще раз наголошує на тому, що положення статті 77 КАС України не звільняють позивача від обов`язку подання доказів на підтвердження обставин, якими сторона обґрунтовує свої вимоги. Так, частина перша статті 77 КАС України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а частина п`ята цієї статті - подання позивачем доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суд враховує і положення частини другої статті 77 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, незважаючи на те, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його (суб`єкта) вини і обов`язок доказування в адміністративних справах лежить на відповідачу - суб`єкті владних повноважень, це не звільняє позивача від обов`язку добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки відповідно до статті 44 КАС України, у тому числі й надавати суду докази.

Позивач не надав до суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а також доказів, що підтверджували той факт, що він намагався їх зібрати і самостійно витребувати у Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Також суд зазначає, що у випадку, якщо все ж таки при звільненні позивача, який є учасником бойових дій, відповідач не виплатив йому грошову компенсацію за невикористану ним щорічну додаткову відпустку за період з 2018 по 2021 рік, то в такому випадку мова може йти про протиправну бездіяльність, проте позивач просить визнати «незаконними дії відповідача щодо невиплати йому компенсації за усі дні додаткової щорічної 14-денної відпустки за період з 2017 року по 2021 рік як учаснику бойових дій». Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи, або нездійснення суб`єктом владних повноважень дій, які випливають із його повноважень на виконання вимог чинного законодавства та впливають на права, свободи та інтереси фізичної/юридичної особи. Натомість дії, це навпаки вчинення активної поведінки, спрямованої на досягнення певного результату чи мети. Незаконності саме дій відповідача щодо невиплати компенсації позивачу судом не встановлено.

Таким чином, зважаючи на те, що судом не встановлено, що на момент звільнення позивача, відповідачем не проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ за 2018-2021 роки, натомість достеменно встановлено надання такої відпустки ОСОБА_1 у 2017 році, то позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління ДФС у Тернопільській області (46003, вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль Тернопільська область, ).

Повний текст рішення складено та підписано 14 квітня 2022 року.

Суддя Чепенюк О.В.