Справа № 420/16584/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/16584/21
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 по справі № 420/16584/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просили визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.04.21 № № 0-1554, 0-1554.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішенням їм визначено суми грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. При цьому нежитлові приміщення, які належать позивачам на праві приватної власності, призначені та використовуються ними безпосередньо для промислового виробництва, у зв`язку із чим відповідно до п. "є" п. 266.2.2 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки. Підприємці використовують об`єкти нерухомості за функціональним призначенням, а саме виробляють меблі та не здають в оренду, лізинг, позичку тощо. Про те, що будівля відноситься до групи "Будівлі промисловості та склади" (код 124) ДК 018-2000 також свідчить експертний висновок ДП ДНДІАСБ АС 14 № 2113903 від 19.05.21. У зв`язку із цим оскаржувані податкові повідомлення-рішення є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що в розумінні пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, промислові будівлі, які належить промисловим підприємствам. В свою чергу, позивачі є фізичними особами-підприємцями, а не промисловими підприємствами, а тому податкова пільга на них не поширюється.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 03 грудня 2021 року позов задовольнив.

Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 14.04.21 № № 0-1554, 0-1554.

Стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) та на користь ОСОБА_2 - судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головного управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що у даному випадку будівля належить не промисловому підприємству, отже вона є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах, відповідно до норм чинного законодавства;

- суд першої інстанції надав перевагу доводам позивачів щодо протиправності податкових повідомлень-рішень, при тому, що такі доводи не були підкріплені відповідними доказами, у протиріч доводам Головного управління ДПС в Одеській області;

- судом першої інстанції не прийнято до уваги правову позицію викладену у постановах Верховного суду від 15.05.2018 у справах 806/2676/17,506/2461/17, від 13.11.2018 у справі № 820/417/17 , від 11.12.2018 у справах № 822/2614/16, 819/314/18.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 09.01.2008 зареєстрований фізичною особою-підприємцем Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису 0065743.

Видами діяльності ФОП ОСОБА_1 вказано: 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у. (основний); 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення; 66.22 Діяльність страхових агентів і брокерів; 69.10 Діяльність у сфері права; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 52.10 Складське господарство; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 25.93 Виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин; 31.09 Виробництво інших меблів.

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 21.02.2011 зареєстрований фізичною особою-підприємцем Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису 0092828.

Видами діяльності ФОП ОСОБА_2 вказано: 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 25.93 Виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин; 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.

21.03.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право спільної часткової власності по 1 / 2 на виробничий будинок загальною площею 901,80 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі використовують будівлю за цільовим призначенням, а саме виготовляють металеві меблі та інші металеві конструкції, що характеризується у секції "С" КВЕД ДК 009:2010.

Зокрема, ФОП ОСОБА_1 1 займається наступними видами діяльності: виробництво інших меблів (31.09); виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин (25.93); виробництво інших готових меблевих виробів (25.99), а ФОП ОСОБА_2 займається наступними видами діяльності: виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин (25.93) та виробництво інших готових меблевих виробів (25.99).

14.04.21 Головним управлінням ДПС в Одеській області згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та відповідно до п. 266.7 ст. 266 ПКУ прийняті податкові повідомлення-рішення № № 0-1554, 0-1554, якими ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визначено грошові зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за 2020 рік в розмірах 19 521,34 грн та 19521,34 грн відповідно.

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачі оскаржили їх в адміністративному порядку, проте безрезультатно, що зумовило їх звернутися за судовим захистом із даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлові приміщення, які належить позивачам на праві власності, поширюється запроваджена п. "є" пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України пільга та зазначена будівля не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом «є» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості.

В підтвердження своїх доводів про те, що належне позивачам на праві власності нерухоме майно є будівлями промисловості, а саме - виробничими будівлями, позивачі надали копії Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.03.2016 № 55894436, №55893210 (а.с.10-12), копію технічного паспорту на виробничий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-16) .

Окрім того, відповідно експертного висновку ДП ДНДІАСБ С14 № 2113903 від 19.05.21 вказана будівля відноситься до групи "Будівлі промисловості та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель і споруд 018-2000 (а.с.20-21).

Натомість, в порушення приписів частини 2 статті 77 КАС України відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами протилежне, а саме - що об`єкти нерухомості, що належать на праві спільної часткової власності позивачам не відносяться до будівель промисловості, зокрема до виробничих будівель.

Також колегія суддів зазначає, що під час розгляду цієї справи підлягало встановленню, чи відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачам, та чи фактично використовують вони їх у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

Отже, обираючи за вихідне поняття «промисловість» у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець, пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 806/2686/18 № 9901/18587/19) від 21.10.2020.

Як вбачається з Витягу з реєстру платників єдиного податку від ОСОБА_2 здійснює такі види господарської діяльності, зокрема: виробництво інших готових металевих виробів (КВЕД 25.99); виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин (КВЕД 25.93) (а.с. 23).

Також, відповідно до Витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 здійснює такі види господарської діяльності, зокрема: виробництво інших меблів (КВЕД 31.09); виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин (КВЕД 25.93); виробництво інших готових меблевих виробів (КВЕД 25.99)

Згідно Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, на який також посилається апелянт, код КВЕД 25.99 (Виробництво інших готових металевих виробів, н. в. і. у.), який зазначено у Витягу з реєстру платників єдиного податку обох позивачів, а також код КВЕД 25.93 (Виробництво виробів із дроту, ланцюгів і пружин), який зазначено у Витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_2 , належить до секції С- переробна промисловість, клас 25 - Виробництво готових металевих виробів, крім машин і устаткування, 25.9 - Виробництво інших готових металевих виробів (н. в. і. у. - не віднесено до інших угруповань).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що зазначені приміщення використовуються позивачами у підприємницькій діяльності, на підтвердження цього останніми суду надано наступні документи: рахунки, платіжні доручення, видаткові накладні (а.с. 24-91).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на нежитлові приміщення, які належить позивачам на праві власності, поширюється запроваджена п. "є" пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України пільга та зазначена будівля не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно незаконними є спірні податкові повідомлення-рішення, оскільки у позивачів не виникало обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивачі довели суду ті обставини, на які вони посилалися в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС в Одеській області не спростовують висновки суду першої інстанції .

Фактично доводи апелянта базуються на правових висновках Верховного Суду, які викладені у постанові від 15.05.2018, справа № 806/2462/17.

При цьому 17.02.2020 Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду прийнято постанову у справі № 820/3556/17, у якій він відступив від висновків, зроблених під час розгляду постанови Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 806/2461/17 та від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16, які по різному регулюють питання правомірності донарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно , відмінне від земельної ділянки, що віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до будівлі.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 по справі № 820/3556/17 сформував новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Додатково колегія суддів зазначає, що наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17.

Апеляційні скарги не містять належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У них також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 по справі № 420/16584/21- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.