Справа № 260/921/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 260/921/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повідайчик Олег Іванович, на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №260/921/21 за позовом ОСОБА_1 до голови комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації Понзеля Івана Михайловича, комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації, Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області, Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним і скасування розпорядження,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до голови комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 , комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації, Воловецької районної державної адміністрації, у якому просив:

- визнати відсутність компетенції (повноважень) у голови комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 на прийняття розпорядження Мукачівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2021 року № 1-р «Про виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Мукачівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2021 року № 1-р «Про виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 », прийняте головою комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації Понзеля Івана Михайловича.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі № 260/921/21 скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання відсутності компетенції (повноважень) у голови комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 на прийняття розпорядження Мукачівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2021 року № 1-р «Про виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 » та в цій частині закрито провадження. У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі № 260/921/21 залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повідайчик Олег Іванович, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У зв`язку із запровадженням Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ воєнного стану через акт відкритої агресії з боку Російської Федерації, а також враховуючи наказ Голови Верховного Суду від 02 березня 2022 року № 29/0/8-22 «Про встановлення особливого режиму роботи Верховного Суду в умовах воєнного стану" вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій справі вирішується у перший день можливості вчинення процесуальних дій.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстав.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). При цьому обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження вказано пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України тобто порушення норм матеріального права, яке виявилося, на думку скажника, в: 1) застосуванні судом першої інстанції норм загального законодавства (частин 3 і 4 статті 105 Цивільного кодексу України), якими не регламентуються спірні правовідносини за наявності спеціальних норм, 2) незастосуванні судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні спору; 3) не застосуванні судами першої та апеляційної інстанцій норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, а саме: статті 6, частини 3 статті 7-1, пункту 4 частини 1 статті 39, статті 41 та частини 3 статті 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 1, пунктів 3, 4, 7 частини 1 статті 2, частини 1, 2 статті 3, частини 1-3 статті 5, частини 3 статті 21, пункту 2 частини 2 статті 31 та статті 33 Закону України «Про державну службу».

Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Водночас скаржником лише процитовано положення частин 3 та 4 статті 105 Цивільного кодексу України, викладено обставини справи та констатовано про неправильне застосування наведених ним норм судами попередніх інстанцій, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій слідує, що спірні правовідносини виникли у внаслідок прийняття головою комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Воловецької районної державної адміністрації на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року в справі № 260/4616/20.

Так, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в силу пункту 15 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321, головою комісії з реорганізації ОСОБА_2 в межах, наданих йому повноважень (компетенції) правомірно видано розпорядження від 16 лютого 2021 року № 1-р «Про виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 ».

Також, судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання відсутності компетенції (повноважень) у голови комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації ОСОБА_2 на прийняття розпорядження Мукачівської районної державної адміністрації від 16 лютого 2021 року № 1-р «Про виконання рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 » та в цій частині закрито провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, оскільки у даній справі позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) у відповідача.

Зі змісту вказаного рішення слідує, що при розгляді справи суд керувався статтею 7-1, пунктом 4 частини першої статті 39, частиною третьою статті 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року № 586-ХIV та пунктами 4, 7, 13, 14, 15 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1321.

Разом з тим, скаржником не зазначено висновків суду, рішення якого оскаржуються, та положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосовано судами при прийнятті відповідного висновку.

Однак касаційна скарга не містить обґрунтувань та доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій частини 3 та 4 статті 105 Цивільного кодексу України, статті 1, пунктів 3, 4, 7 частини 1 статті 2, частин 1, 2 статті 3, частин 1-3 статті 5, частини 3 статті 21, пункту 2 частини 2 статті 31 та статті 33 Закону України «Про державну службу», як і висновків суду апеляційної інстанції щодо застосування цих норм та в чому, на думку скаржника, їх помилковість.

Суд звертає увагу, що зазначення норми права, яку, на думку скаржника, застосовано судом неправильно, безвідносно обставин справи не є належним обґрунтуванням пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій щодо обставин справи, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Відтак касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередній ухвалі Верховного Суду від 31 січня 2022 року про повернення касаційної скарги скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.

Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повідайчик Олег Іванович, на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року в справі №260/921/21 за позовом ОСОБА_1 до голови комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації Понзеля Івана Михайловича, комісії з реорганізації Воловецької районної державної адміністрації шляхом приєднання до Мукачівської районної державної адміністрації, Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області, Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання протиправним і скасування розпорядження - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяЛ.О. Єресько