Справа № 560/6936/21
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/6936/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

11 квітня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною тиа стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач 14.06.2021 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо призначення та виплати позивачу грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення в сумі 44245,00 грн. (4424 грн.*10=44245,00 грн.) та усунути порушення її права на отримання вищезазначеної допомоги, стягнувши з бюджетних асигнувань відповідача зазначену грошову допомогу 44245,00 грн.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.09.2021 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладену у листі від 11.05.2021 №3769-3079/Г-03/8-2200/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 908 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність у позивача необхідного спеціального стажу (більше 30 років), відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у виплаті грошової допомоги є протиправною.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що до спеціального стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, не зараховано періоди роботи позивачки вихователем, оскільки у наявних документах відсутня інформація про те, що дитячі садки, яслі-садки при військових частинах відносяться до установ державної або комунальної форми власності.

Відтак враховуючи відсутність необхідного спеціального стажу (30 років), підстави для призначення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій відсутні.

Крім того відповідачем вказано, що навіть за умови зарахування до спеціального стажу періодів роботи позивачки вихователем у неї не виникає права на виплату грошової, оскільки не дотримано вимоги пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо строку звернення з відповідною заявою.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 11.05.2021 №3769-3079/Г-03/8-2200/21 позивача повідомлено про відмову в нарахуванні та виплаті такої грошової допомоги, а також було повідомлено про те, що розмір призначеної 17.09.2019 пенсії за віком у сумі 4424,50 грн. (при страховому стажі 43 роки 5 місяців 24 дні) на підставі наданих позивачем у додатку до звернення про виплату грошової допомоги додаткових документів, - в травні 2020 року зменшено до 3714,30 грн. в результаті зменшення страхового стажу до 37 років 5 місяців 25 днів.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №909).

Переліком №909 установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Згідно статті 28 Закону України "Про освіту" 23.05.1991 №1060-XII (який був чинний до 28.09.2017) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про освіту" №1060-XII структура освіти включає дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; самоосвіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 №2145-VIII (чинний з 28.09.2017), невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Статтею 5 Закону України "Про дошкільну освіту" від 11.07.2001 № 2628-III визначено, що систему дошкільної освіти становлять: заклади дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форми власності; наукові і методичні установи; органи управління освітою; освіта та виховання в сім`ї.

Згідно пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17, від 22.03.2019 у справі №822/317/18.

Протиправність неврахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 03.10.1991 по 31.10.1997 у закладі дошкільної освіти "Тополька" на посаді вихователя встановлена рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №560/4001/20, яке набрало законної сили.

Матеріалами справи, а саме, записами у трудовій книжці позивача підтверджується, що у періоди з 19.10.1982 по 22.07.1984, з 23.07.1984 по 10.06.1985, з 08.07.1985 по 29.09.1991, з 03.10.1991 по 01.10.1997 позивач працювала вихователем у дитячих садках та яслах-садках.

Твердження відповідача про те, що до спеціального стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, не зараховано періоди роботи позивачки з 19.10.1982 по 22.07.1984, з 23.07.1984 по 10.06.1985, з 08.07.1985 по 29.09.1991, з 03.10.1991 по 01.10.1997, оскільки у наявних документах відсутня інформація про те, що дитячі садки, яслі-садки при військових частинах, в яких працювала позивач, відносяться до установ державної або комунальної форми власності колегія суддів відхиляє, оскільки військові частини в Україні є складовими Збройних Сил України, які перебувають у підпорядкуванні Міністерства оборони України та відносяться до державної форми власності.

Щодо періоду роботи на посаді вихователя в яслях садку №59 при військовій частині № НОМЕР_1 в період з 08.07.1985 по 29.09.1991 необхідно зазначити, що згідно копії архівної довідки №26-1/1286 від 21.08.2020 виданої Філією Центрального архіву МО РФ, позивач у зазначений період працювала у військовій частині НОМЕР_1 в Дитячому саду-яслях №59 на посаді вихователя. Військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини №33967. Вказане спростовує твердження відповідача про відсутність відомостей про перебування військової частини НОМЕР_1 у державній формі власності.

Стосовно тверджень скаржника про те, що позивачем не дотримано вимоги пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо строку звернення з відповідною заявою колегія суддів зазначає, що вказана норма не встановлює строку звернення з відповідною заявою.

Відносно доводів апеляційної скарги про втручання суду у дискреційні повноваження пенсійного фонду, апеляційний суд зазначає наступне.

Дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Враховуючи, що оскаржувані дії відповідача у даній справі не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язуваного характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

При цьому відповідачем не надано жодних доказів відсутності у позивача необхідного спеціального стажу для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи наявність у позивача необхідного спеціального стажу (більше 30 років), відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у виплаті грошової допомоги є протиправною. При цьому з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.