Справа № 160/10614/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
30.06.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, роботу на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, роботу на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р., що становить 5 років 11 місяців 23 дні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 23 березня 2021 року з урахуванням раніше здійснених виплат.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що відповідач при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 23.03.2021р. протиправно визначив відсоткове значення грошового утримання у розмірі 62% грошового утримання працюючого судді, замість 90%, а також безпідставно не зарахував стаж роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ у період з 01.12.1985р. по 24.11.1991р., взявши для розрахунку тільки стаж роботи на посаді судді, в той час, як відповідно до приписів п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, при цьому, законодавством, що діяло на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді 07.04.1994р., а саме: ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» у редакції від 24.02.1994р., було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посадах прокурорів і слідчих. Відтак, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати і час роботи на посаді слідчого, в наслідок чого, загальний стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 складе більше 30 років, що надасть право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, з урахуванням збільшення на два відсотки заробітку за кожен повний рік роботи понад 20 років відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №1-8/2016. Крім того, позивачем зауважено, що ОСОБА_1 не проходила кваліфікаційне оцінювання суддів, передбачене Законом України від 2 червня 2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус судців», а тому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці їй повинно бути призначене відповідності до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 12.07.2010 року, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді., а за кожний повний рік роботи на посаді судці понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання. Не погоджуючись із визначеним відповідачем розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 22.04.2021р. звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про проведення його перерахунку, проте відповідач протиправно відмовив у здійсненні вірного обрахунку стажу та розміру призначеного позивачеві довічного грошового утримання, у зв`язку із чим ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позову.
На виконання вимог ухвали суду від 05.07.2021 року позивачем 28.07.2021р. усунуто означені недоліки позовної заяви.
Також вказаною ухвалою суду від 02.08.2021р. витребувано у відповідача завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).
02.09.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачеві при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці правомірно не зараховано до суддівського стажу період роботи з 01.12.1985р. по 24.11.1991р. на посаді слідчого, оскільки ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року має вичерпний перелік роботи, що може бути зарахована до такого стажу і робота слідчим в цьому переліку не значиться. Відтак, суддівський стаж позивача складає 26 років 11 місяців 10 днів, у зв`язку із чим відсоткове значення грошового забезпечення при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 62% відповідно до приписів ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. При цьому, відповідно до наведеної норми закону розмір щомісячного довічного грошового утримання не залежить від факту проходження суддею кваліфікаційного оцінювання або призначення на посаду судді за результатами конкурсу. Таким чином, враховуючи, що позивач має 26 років 11 місяців 10 днів роботи на посаді судді, розмір довічного грошового утримання судді у відставці склав 62%. Відтак, на думку відповідача, вимоги позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді, є безпідставними, тому у задоволенні позову просить відмовити.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
За приписами ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, з 23.03.2021р. перебуває на обліку в Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання.
Згідно з послужним списком №868795 ОСОБА_1 , позивач працювала на посадах (далі мовою оригіналу):
«с 01.12.1985г. по 25.09.1990г. - следователь (за счет должности старшего следователя) отдела внутренних дел Ленинского райисполкома города Днепропетровска, пр. УВД№343 от 29.11.1985г.
Утвердить в должности: Пр УВД Д/обл. 319 лс от 21.09.1987г.
с 25.09.1990г. по 25.11.1991г. - старший следователь отдела внутренних дел Ленинского района г. Днепропетровска, пр. УВД от 02.10.1990г.»
Рішенням Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 6 квітня 1994 року №260-16/21 ОСОБА_1 обрана суддею Кіровського районного суду міста Дніпропетровська.

Постановою Верховної Ради України від 1 червня 2000 року №1779-ІІІ ОСОБА_1 обрана суддею Кіровського районного суду міста Дніпропетровська безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 3 листопада 2011 року №4005-VІ ОСОБА_1 звільнена з посади судді цього суду у зв`язку з порушенням присяги судді.

На підставі постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року (справа №800/319/17) наказом Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 31 липня 2018 року №12-к скасовано наказ цього суду від 2 лютого 2012 року №12-к про відрахування зі штату Кіровського районного суду міста Дніпропетровська судді цього суду ОСОБА_1 .

Рішенням Вищої ради правосуддя від 11 березня 2021року №603/о/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська у зв`язку з поданням заяви про відставку.

23.03.2021р. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши відповідний пакет документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.04.2021р. №47 ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 62% суддівської винагороди відповідно до Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до матеріалів пенсійної справи до стажу на посаді судді ОСОБА_1 зараховано - 26 років 11 місяців 10 днів, при цьому, період роботи на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р. до суддівського стажу не зараховано.

Не погодившись з не зарахуванням до стажу на посаді судді періоду роботи на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р., а також з розміром призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (у розмірі 62% суддівської винагороди), ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою, в якій просила здійснити відповідний перерахунок призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання.

Листом від 25.05.2021р. за вих. №17229-12753/В-01/8/0400/21 відповідач повідомив позивача про те, що розмір виплати ОСОБА_2 обчислено виходячи із загального стажу, зарахованого по 16.03.2021 року, що складає 41 рік 10 днів, в тому числі, стаж на посаді судді - 26 років 11 місяців 10 днів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 84449,95грн. (136209,60грн. х 62%). Отже, пенсія була обчислена відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо призначення та виплати ОСОБА_1 довічного грошового утримання, як судді у відставці, у розмірі 62 відсотків суддівської винагороди судді, яка працювала на відповідній посаді, та з діями щодо не зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, періоду роботи на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).

При цьому, пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010р. №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VІ), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Так, приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ (в редакції, чинній станом на час призначення позивачеві пенсії) визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, п.22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI .

Проте, в подальшому Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Суд наголошує, що Конституційний Суд України визнав неконституційним увесь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону №2453-VI.

Відтак, посилання ОСОБА_1 на те, що їй, як судді у відставці, який не проходив кваліфікаційне оцінювання суддів, передбачене Законом №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання має бути призначене відповідно до Закону №2453-VI, а саме: у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на два відсотки грошового утримання судді, але у розмірі не більше, ніж 90 відсотків такої суддівської винагороди, є безпідставними, оскільки, на момент призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, по-перше, Закон №2453-VI втратив чинність, по-друге, пункт 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким передбачався вищенаведений порядок обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційне оцінювання суддів, передбачене Законом №1402-VIII, був визнаний неконституційним у цілому рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020, а порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці чітко визначений положеннями Закону №1402-VIII, який, у свою чергу, не містить норм, які б по-різному визначали цей порядок.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин у цій справі (призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 23.03.2021р.), право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, частиною третьою якої передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Зазначена норма неконституційною не визнавалась та є чинною.

Тобто, для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами статті 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Підсумовуючи, варто зазначити, що на спірні правовідносини розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII. Розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням відсоткового показника суддівської винагороди по Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI, який втратив чинність та розміру суддівської винагороди по Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII, який чинний на теперішній час, оскільки такий підхід до перерахунку ставить у нерівне становище суддів які вийшли або вийдуть у відставку за Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, призначеного позивачеві, відповідно до Закону №2453-VI у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на два відсотки грошового утримання судді, але у розмірі не більше, ніж 90 відсотків такої суддівської винагороди, у зв`язку із чим відмова відповідача провести такий перерахунок обґрунтована та правомірна.

Відтак, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 23 березня 2021 року з урахуванням раніше здійснених виплат, слід відмовити.

Щодо іншої частини позовних вимог про оскарження дій відповідача відносно не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, роботи на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р., та зобов`язання пенсійного органу здійснити таке зарахування, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року №4015-ХІІ "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів", до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посаді слідчого.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічні висновки щодо зарахування періодів служби в збройних силах, половини строку навчання та періоду роботи на посадах слідчого до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, викладено в постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 13 листопада 2019 року у справі №521/2593/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 13 лютого 2020 року у справі №592/5433/17, від 24 березня 2020 року у справі №559/512/17 та від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, часу роботи на посаді слідчого і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є протиправним.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 працювала на посаді судді понад 10 років, при цьому, згідно з відомостями послужного списку №868795 ОСОБА_1 , позивач також працювала на посаді слідчого, а саме (далі мовою оригіналу):

«с 01.12.1985г. по 25.09.1990г. - следователь (за счет должности старшего следователя) отдела внутренних дел Ленинского райисполкома города Днепропетровска, пр. УВД№343 от 29.11.1985г.

Утвердить в должности: Пр УВД Д/обл. 319 лс от 21.09.1987г.

с 25.09.1990г. по 25.11.1991г. - старший следователь отдела внутренних дел Ленинского района г. Днепропетровска, пр. УВД от 02.10.1990г.»

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, відповідач повинен був зараховувати час роботи на посаді слідчого з 01.12.1985 року по 24.11.1991 року (відповідно до послужного списку саме 24.11.1991р. є останнім днем роботи на цій посаді, а з 25.11.1991р. позивач працював вже на іншій посаді).

Таким чином, суд доходить висновку про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, періоду роботи на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р. та, відповідно, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р., та, відповідно, задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, ч.3 ст.139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з цією позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає сума сплаченого останнім судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) щодо не зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, періоду роботи на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи на посаді слідчого з 01.12.1985р. по 24.11.1991р.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 454,00грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 06.09.2021 року.

Суддя: О.М. Турова