Справа № 340/440/22
Суддя: О.С. Петренко
Дата ухвалення: 2022-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/440/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку письмового позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, вул. Т.Карпи,84, м. Кропивницький,25006

про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

1)визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 05.01.2022 №03-ос "Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 " та поновити на роботі;

2) зобов`язати ГУ Держпродспоживслужби в Кіровоградській області нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, починаючи з дня відсторонення /05.01.2022/ до дати фактичного допуску його до роботи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ прийнято з численними порушеннями, а тому він підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 09.02.2022 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін (а.с.43).

Представником відповідача надано відзив на вказаний позов, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні (а.с.19-30).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді головного спеціаліста сектору контролю за регульованими цінами Головного управління Держспоживслужби в Кіровоградській області.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 05.01.2022 р. №03-ос "Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 " позивача відсторонено від роботи з 05.01.2022 року, без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення проти COVID 19 або до надання ним довідки про протипоказання до вакцинації.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 28.02.2022 р. №51-ос "Про призупинення дії наказу від 05.01.2022 №03-ос "ро відсторонення від роботи ОСОБА_1 ", в зв`язку з відпусткою позивача з 19 січня по 04 лютого 2022 року призупинено дію наказу від 05.01.2022 №03-ос (а.с.40,43).

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 14.01.2022 р. №12-ос "Про зупинення дії наказу від 05.01.2022 №03-ос "Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ", з 28.02.2022 року до завершення воєнного стану в Україні (а.с.46).

Позивач не погоджуючись з наказом про відсторонення, звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, судом встановлено, що підставою для прийняття спірного наказу стало не проходження позивачем курсу вакцинації проти COVID-19, за відсутності довідки про наявність протипоказань до такої вакцинації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус державного службовця.

Закон України "Про державну службу" визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про державну службу", відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.72 Закону України "Про державну службу", державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 зазначеного Закону визначено, що дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення.

Отже, спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює питання проходження громадянами державної служби, визначено виключний перелік підстав, які надають право керівнику прийняти рішення про відсторонення державного службовця від роботи, і до таких випадків не віднесено не проходження державним службовцем курсу вакцинації проти COVID-19.

Посилання відповідача на наказ МОЗ України та постанови Кабінету Міністрів України, суд відхиляє, оскільки Закон України "Про державну службу" по-перше є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері проходження державної служби, а по-друге має вищу силу ніж підзаконні нормативно-правові акти.

Згідно з Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року №2153, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

При цьому сам наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує "Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням".

За змістом ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що користування правами та свободами має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з резолюцією Парламентської асамблеї Ради Європи (ПАРЄ) від 27 січня 2021 року за №2361 (2021) "Вакцини проти Covid-19: етичні, юридичні та практичні міркування", та профільним законодавством України, щеплення проти СОVID-19 не є обов`язковим.

Так, зокрема, у даній резолюції ПАРЄ зазначено: забезпечити, щоб громадяни були проінформовані про те, що вакцинація не є обов`язковою і що ніхто не піддається політичному, соціальному чи іншого тиску з метою зробити собі вакцинацію, якщо вони не хочуть робити це самі (ст. 7.3.1); гарантувати, що ніхто не піддаватиметься дискримінації за те, що він не був вакцинований, через можливі ризики для здоров`я або небажання пройти вакцинацію (ст.7.3.2).

Відповідно до ст. 12 Закону України №1645-111 від 06 квітня 2000 року "Про захист населення від інфекційних хвороб", та ст.ст.42, 43 Закону України №2801-ХІІ від 19 листопада 1992 року "Основи законодавства України про охорону здоров`я", передумовою будь-якого медичного втручання є отримання відповідної на те інформованої згоди пацієнта.

У контексті ст.12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", ст.27 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" та календаря профілактичних щеплень в Україні, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 11 серпня 2014 року №551), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2014 року №1237/26014, до профілактичних та обов`язкових щеплень, що включаються до календаря щеплень, відносяться щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу.

Отже, зазначенні норми матеріального права містять вичерпний перелік обов`язкових захворювань, які на підставі цих норм включені до календаря профілактичних щеплень в Україні, а щеплення проти СОVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень, визначених Законом, і не може бути підставою для відсторонення від роботи особи у разі її обґрунтованої відмови від щеплення проти СОVID-19.

Таким чином відсторонення працівників у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень від інфекційних хвороб, до яких віднесено дифтерію, кашлюк, кір, поліомієліт, правець, туберкульоз, відбувається тільки у порядку, встановленому законом, а не підзаконним актом, чи наказом керівника міністерства, підприємства чи організації тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що, приймаючи спірний наказ, відповідач діяв в супереч положень Закону України "Про державну службу", необґрунтовано, а відповідно такий наказ підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, починаючи з дня відсторонення /05.01.2022/ до дати фактичного допуску його до роботи, суд зазначає наступне.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у пункті 10 постанови від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП). За порушення законодавства про працю винні особи притягаються до відповідальності згідно з законодавством.

В даному випадку належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи на підставі спірного наказу за період з 05.01.2022 по 28.02.2022 (день фактичного допуску до роботи), з урахуванням перебування останнього у відпустці з 19.01.2021 по 04.02.2022 .

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн. (а. с. 12).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області від 05.01.2022 №03-ос "Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ".

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2022 року по 28.02.2022 року (день фактичного допуску до роботи), з урахуванням перебування останнього у відпустці з 19.01.2021 року по 04.02.2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 992,40 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині присудження виплати ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. Петренко