Справа № 120/12383/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 квітня 2022 р. Справа № 120/12383/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.01.2021 року №79, які направлені йому супровідними листами № 0200-0304-8/16712 від 12.03.2021 року та № 0200-0304-8/19536 від 25.03.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком. Тому, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.11.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Як зазначає представник відповідача, позивачем надані трудові угоди для підтвердження трудового стажу, проте, врахувати вказані трудові угоди при обчисленні стажу відповідачем неможливо, з огляду на відсутність відповідних записів про трудову діяльність у трудовій книжці та неможливість встановити фактичний період роботи, у зв`язку із закінченням трудової угоди. Також, відповідач зазначає, що з наданих позивачем документів, неможливо визначити чи нараховувались та сплачувались страхові внески із заробітної плати, нарахованої відповідно до трудових угод.

03.12.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій останній наводить свої аргументи на спростування доводів відповідача викладених у відзиві.

Враховуючи положення частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України), суд не бере до уваги зазначену відповідь позивача, оскільки дана категорія справ не передбачає подачі відповідної заяви.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 04.01.2021 року звернувся до Головного управління за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058.

06.01.2021 року, Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області прийнято рішення №79 від 06.01.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначено, що згідно поданих документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж заявника, який дає право на призначення пенсії за віком складає 20 років 06 місяців 17 днів, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком при досягненні 60 років. Разом з тим, до страхового стажу заявника не зараховано період трудової діяльності згідно записів у трудовій книжці від 25.08.1977р., з 01.10.2001р. по 31.12.2003р. продавцем у Приватного підприємця ОСОБА_2 , з огляду на відсутність посади, прізвища відповідальної особи та печатки підприємця, якими підтверджується достовірність внесених відомостей про трудову діяльність; відповідної трудової угоди, яка виступила підставою для внесення цих записів. Крім того, за відповідний період відсутні відомості про т нарахування та сплачу страхових внесків в системі персоніфікованого обліку. Відповідно до діючого законодавства, період роботи в колгоспі по трудовому договору зараховується до страхового стажу, за умови нарахування та сплати страхових внесків із заробітної плати.

Для підтвердження трудового стажу, заявником також надані трудові угоди:

- від 10.07.1983р., згідно якої заявник працював робочим на збиранні яблук в колгоспі ім. Коцюбинського с. Стрельніки Шаргородського району, термін дії угоди не вказано;

- від 30.08.1985р., згідно якої заявник працював охоронником в радгоспі «Сад Поділля», термін дії угоди не вказано;

- від 27.08.1986р., згідно якою заявник працював провідником поста службових собак в радгоспі «Більшовик» с. Шипінки, термін угоди не вказано;

- від 19.08.1987р., згідно якою заявник працював провідником поста службових собак в радгоспі «Більшовик» с. Шипінки, термін угоди не вказано.

Проте, взяти до уваги вище вказані трудові угоди, при обчисленні стажу неможливо, з огляду на відсутність відповідних записів про трудову діяльність у трудовій книжці заявника та неможливістю визначення фактичного періоду роботи, у зв`язку з відсутністю дати закінчення дії угоди. Крім того, з наданих документів, неможливо визначити чи нараховувались та сплачувались страхових внесків із заробітної плати, нарахованої відповідно до трудових угод. Враховуючи вище зазначене, відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно супровідного листа, вказане рішення направлено позивачу 18.01.2021 року.

12.03.2021 року на адресу позивача направлено лист, відповідно до якого рішення №79 від 06.01.2021 року про відмову в призначенні пенсії направлене супровідним листом від 18.01.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області визнано недійсним та направлено на адресу заявника рішення про відмову в призначенні пенсії, відповідно до якого зазначено, що згідно з поданими документами та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж заявника, який дає право на призначення пенсії за віком складає 22 роки 09 місяців 17 днів, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком при досягненні 60 років. Відповідно до діючого законодавства, період роботи в колгоспі по трудовому договору зараховується до страхового стажу, за умови нарахування та сплати страхових внесків із заробітної плати.

Для підтвердження трудового стажу, заявником надані трудові угоди:

- від 10.07.1983р., згідно якої заявник працював робочим на збиранні яблук в колгоспі ім. Коцюбинського с. Стрельніки Шаргородського району, термін дії угоди не вказано;

- від 30.08.1985р., згідно якої заявник працював охоронником в радгоспі «Сад Поділля», термін дії угоди не вказано;

- від 27.08.1986р., згідно якою заявник працював провідником поста службових собак в радгоспі «Більшовик» с. Шипінки, термін угоди не вказано; -від 19.08.1987р., згідно якою заявник працював провідником поста службових собак в радгоспі «Більшовик» с. Шипінки, термін угоди не вказано.

Проте, взяти до уваги вище вказані трудові угоди, при обчисленні стажу неможливо, з огляду на відсутність відповідних записів про трудову діяльність у трудовій книжці заявника та неможливістю визначення фактичного періоду роботи, у зв`язку з відсутністю дати закінчення дії угоди. Крім того, з наданих документів, неможливо визначити чи нараховувались та сплачувались страхові внески із заробітної плати, нарахованої відповідно до трудових угод. Враховуючи вище зазначене, відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

25.03.2021 року на адресу позивача направлено лист, відповідно до якого рішення №79 від 06.01.2021 року про відмову в призначенні пенсії направлене супровідним листом від 12.03.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області визнано недійсним та направлено на адресу заявника рішення про відмову в призначенні пенсії, відповідно до якого зазначено, що з поданими документами та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж заявника, який дає право на призначення пенсії за віком складає 23 роки 01 місяць 15 днів, що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії за віком при досягненні 60 років. Відповідно до діючого законодавства, період роботи в колгоспі по трудовому договору зараховується до страхового стажу, за умови нарахування та сплати страхових внесків із заробітної плати.

Для підтвердження трудового стажу, заявником надані трудові угоди:

- від 10.07.1983р., згідно якої заявник працював робочим на збиранні яблук в колгоспі ім. Коцюбинського с. Стрельніки Шаргородського району, термін дії угоди не вказано;

- від 30.08.1985р., згідно якої заявник працював охоронником в радгоспі «Сад Поділля», термін дії угоди не вказано;

- від 27.08.1986р., згідно якою заявник працював провідником поста службових собак в радгоспі «Більшовик» с. Шипінки, термін угоди не вказано;

- від 19.08.1987р., згідно якою заявник працював провідником поста службових собак в радгоспі «Більшовик» с. Шипінки, термін угоди не вказано.

Проте, взяти до уваги вище вказані трудові угоди, при обчисленні стажу неможливо, з огляду на відсутність відповідних записів про трудову діяльність у трудовій книжці заявника та неможливістю визначення фактичного періоду роботи, у зв`язку з відсутністю дати закінчення дії угоди. Крім того, з наданих документів, неможливо визначити чи нараховувались та сплачувались страхові внески із заробітної плати, нарахованої відповідно до трудових угод. Враховуючи вище зазначене, відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності не менше 15 років стажу.

Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: зокрема з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічне положення закріплене пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) відповідно до якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пункт 3 зазначеного Порядку також вказує, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, записи про прийняття на роботу та про звільнення провадяться з додержанням певних правил, а саме необхідним є вказівка порядкового номеру запису (графа 1), дата прийняття на роботу/звільнення (графа 2), факт прийняття на роботу із вказівкою посади, відділу, підрозділу тощо/причина звільнення (графа 3), підстава внесення запису - наказ (розпорядження), його дата і номер (графа 4).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

При цьому, приписи законодавства встановлюють, що записи у трудовій книжці підтверджують спеціальний стаж, а уточнюючі довідки підтверджують такий стаж тільки коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (частина перша статті 59 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Як встановлено судом, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з не зарахуванням органом пенсійного фонду до загального страхового стажу позивача періоду його роботи на які заявником надано трудові угоди: - від 10.07.1983р., згідно якої заявник працював робочим на збиранні яблук в колгоспі ім. Коцюбинського с. Стрельніки Шаргородського району, термін дії угоди не вказано; - від 30.08.1985р., згідно якої заявник працював охоронником в радгоспі «Сад Поділля», термін дії угоди не вказано; - від 27.08.1986р., згідно якою заявник працював провідником поста службових собак в радгоспі «Більшовик» с. Шипінки, термін угоди не вказано; - від 19.08.1987р., згідно якою заявник працював провідником поста службових собак в радгоспі «Більшовик» с. Шипінки, термін угоди не вказано.

При цьому, досліджуючи спірне питання щодо зарахування вказаного страхового стажу, відповідно до наданих угод, суд зауважує, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно до п. 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2. Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно до статті 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається великий обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення, а саме:

1. вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії;

2. в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі таких документів та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058);

3. повідомляти заявника про те, які документи необхідно подати додатково (п. 1.7. Порядку № 22-1).

В ході судового розгляду, відповідачем не доведено, що виявивши недостатність документів для призначення пенсії, він запропонував позивачу подати необхідні документи.

Також відповідач не довів, що, перш ніж прийняти рішення про відмову в призначенні пенсії, для перевірки періодів роботи позивача він використав повноваження, надані ч. 3 ст. 44 Закону № 1058.

В той же час, відповідно до п.4.1 розділу 4 Постанови ПФУ № 22-1 від 25 листопада 2005 року Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з п.4.3 розділу 4 вищевказаної Постанови, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

При цьому, щоразу, отримавши від позивача додаткові документи на підтвердження його страхового стажу, відповідачем, в порушення вимог вищезазначеної постанови, не було прийнято рішень відносно них, а лише внесено зміни до попереднього рішення.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в зарахуванні до загального страхового стажу періодів його роботи є обґрунтованими.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішень №79 від 06.01.2021 р. (отримане супровідним листом від 12.03.2021 р.) та №79 від 06.01.2021 р. (отримане супровідним листом від 25.03.2021 р.) підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача, щодо визнання протиправної бездіяльності, що полягає у неврахуванні періодів роботи та зарахування їх до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 р. (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06.01.2021 року №79, які направлені йому супровідними листами № 0200-0304-8/16712 від 12.03.2021 року та № 0200-0304-8/19536 від 25.03.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ч.1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (ч.8 ст.139 КАС України

Таким чином сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1816,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань в повному розмірі, оскільки спір виник внаслідок рішення зазначеного органу, визнаного за результатом розгляду даної справи протиправною.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №79 від 06.01.2021р. (отримане разом з супровідним листом 0200-0304-8/19536 від 25.03.2021р.).

Визнати протиправним та скасувати рішення №79 від 06.01.2021р. (отримане разом з супровідним листом 0200-0304-8/16712 від 12.03.2021р.).

Зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2021 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду за результатами розгляду даної справи.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1816,00 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, адреса: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100)

Суддя Чернюк Алла Юріївна