Справа № 120/17691/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 квітня 2022 р. Справа № 120/17691/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

07.12.2021 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області в особі Козятинського ВП Хмільницького РВП (далі - відповідач, ГУ НП у Вінницькій області).

У позовній заяві позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання запитуваної в запиті від 07.10.2021 інформації, що перерахована в пункті 3 та в 9-ти підпунктах 5-го пункту прохальної частини запиту та зобов`язати відповідача надати таку інформацію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.10.2021 позивач звернулася до відповідача із запитом про надання інформації прохальна частина якого охоплювала 6 пунктів та 9 підпунктів 5-го пункту. Відповідачем надана відповідь на запит, однак позивач вважає її неповною посилаючись на неправомірну відмову у наданні інформації зазначеної в 9-ти підпунктах 5-го пункту запиту, а також інформації із відеореєстраторів камер спостереження (пункт 3 запиту), що й стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою від 13.12.2021 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

30.12.2021 подано відзив на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовуючи підстави незгоди із позовними вимогами зазначає, що у відповідь на інформаційний запит позивача від 07.10.2021 йому у повному обсязі надано запитувану інформацію яка є публічною. Відповідач звертає увагу на те, що частина запиту позивача стосувалася надання роз`яснень та вчинення додаткових дій з метою документування зазначених у запиті фактів. Така інформація не вважається публічною та не підлягає наданню в порядку передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

12.01.2022 позивачем подано відповідь на відзив. Однак вказана заява судом до уваги не береться, адже справа розглядається з особливостями передбаченими ст. 263 КАС України, а згідно ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Надавши оцінку аргументам, що наведені сторонами у позові та відзиві, а також поданим разом із заявами по суті справи доказам, суд встановив наступне.

07.10.2021 позивач звернувся із інформаційним запитом до ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області у якому окрім іншого просив:

п. 3 надати копії усіх аудіо відеозаписів з усіх карт пам`яті та хмарних сховищ вищевказаних відеореєстраторів зовнішнього (внутрішнього) спостереження, портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів усіх поліцейських відповідальних за здійснення таких записів із супровідним листом та позначенням (прив`язкою) кожного запису з конкретним об`ємом його тривалості до конкретного реєстратора конкретного поліцейського, що його використовував для таких записів;

п. 5 надати письмову інформацію: 1) чи застосовувалася до нього фізична сила (вплив) 06.10.2021. Якщо так, то ким, яка саме, коли, з якою метою та скільки разів і на підставі чого; 2) чи застосовувалася до нього патрульними поліцейськими превентивні заходи або заходи примусу 06.10.2021. Якщо так, то які саме, коли, ким, з якою метою, на якій підставі. Чи повідомляли поліцейські про причини застосування до нього превентивних заходів під час їх проведення та чи доводили до його відома під час їх проведення нормативно - правові акти, на підставі яких застосовувалися такі заходи; 3) чи здійснювалося і яке саме обмеження його вільного пересування патрульними поліцейськими 06.10.2021 по вул. С. Стрільців м. Козятина. Якщо так, то ким, яка саме, на скільки часу, коли, з якою метою, скільки разів, на якій підставі; 4) чи надавали йому 06.10.2021 патрульні поліцейські наказ (вимогу) залишатися на місці або біля поліцейських по вул. С. Стрільців м. Козятина коли він рухався по вул. Винниченка. Якщо так, то хто надав такі накази (вимоги) та чи виконав він їх (підкорився); 5) чи змушений він був 06.10.2021 по вул. С. Стрільців м. Козятина залишитися поряд з патрульними поліцейськими. Якщо так, то чи було це наслідком застосування сили або підкорення наказу залишитися з поліцейськими в обраному ними місці; 6) Чи запрошували його 06.10.2021 патрульні поліцейські для опитування до поліцейського приміщення та чи зупиняли його рух патрульні поліцейські після того, як він повідомив їх про напрямок руху. Якщо зупиняли, то яким чином, у якій формі, скільки разів та хто саме; 7) чи погодився він добровільно надати будь - яку інформацію поліцейським до моменту виконання вимоги ( наказу) підкоритися та чи повідомляли вони про обов`язок спілкуватися з ними, скільки разів та хто саме; 8) чи повідомляв він про те, що не буде спілкуватися з патрульними поліцейськими та чи відмовлявся спілкуватися та в якій формі; 9) чи відбулося притримання його патрульними поліцейськими 06.10.2021 по зазначеній вище вулиці міста та в якій формі, в межах якого законного поліцейського заходу.

Листом № 14292/219 від 13.10.2021 позивачу надано відповідь на його інформаційний запит. Щодо тих частин запиту відповіді на які позивач вважає неповними (п. 3 та п. 5 запиту який охоплює 9 підпунктів), позивача повідомлено про відсутність доступу до камер відеоспостереження (п. 3 запиту) та проінформовано, що усі матеріали пов`язані із документуванням подій 06.10.2021 (п. 5 запиту) направлені для розгляду та реагування до Територіального Управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Хмельницький разом із заявою позивача від 06.10.2021 про вчинення щодо нього неправомірних дій службовцями національної поліції (а.с. 6).

Позивач вважає отриману відповідь неповною. Акцентує увагу на тому, що надання неповної відповіді на його запит вважається неправомірною відмовою ГУ НП у Вінницькій області (в особі ВП № 2 Хмільницького районного відділу поліції) у наданні інформації. Тому звернувся до суду із позовом, який став предметом розгляду у цій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Із урахуванням предмета заявленого ОСОБА_1 позову, спірним у цій справі є питання щодо дотримання відповідачем вимог Закону при наданні позивачу відповіді на п. 3 та п. 5 його запиту.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується такими мотивами.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі - Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

Запит позивача був поданий та розглянутий саме в порядку, визначеному Законом від 13.01.2011 № 2939-VI, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту саме з урахуванням вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи наведені положення Закону № 2939-VI у контексті цього спору, насамперед слід зауважити, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом створеним розпорядником інформації при виконанні покладених на нього обов`язків, у даному випадку щодо надання медичних послуг та охорони здоров`я, якою розпорядник володіє чи зобов`язаний володіти.

Аналогічний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2022 по справі № 9901/390/21, у постановах Верховного Суду від 25.10.2021 №9901/390/21 та від 07.02.2018 по справі № 817/1432/15.

При цьому Закон № 2939-VІ не поширюється на відносини у сфері звернень громадян щодо надання юридичної консультації, проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем інформації, тощо, оскільки такі відносини регулюються спеціальним законом - Законом України «Про безоплатну правову допомогу».

Щодо позовної вимоги про неправомірну відмову у наданні записів відеореєстраторів зовнішнього (внутрішнього) спостереження, портативних відеореєстраторів, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 6 Закону № 2939-VI передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є, в тому числі, службова інформація.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII передбачено застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 Закону від 02.07.2015 № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань.

Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису встановлюються Міністерством внутрішніх справ України (ч. 3 ст. ст. 40 Закону від 02.07.2015 № 580-VIII).

Порядок застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів регулюється Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026).

Згідно п. 2 розділу 1 Інструкції, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення; охорони громадської безпеки та власності; забезпечення безпеки осіб; забезпечення публічної безпеки і порядку.

Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам (п.п. 5 п. 1 розділу VII Інструкції).

Вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера (п. 1 розділу VIII Інструкції).

Строк зберігання відеозаписів становить: 1) з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, - 30 діб; 2) з автомобільної або стаціонарної системи залежно від технічних характеристик - не менше 30 діб; 3) у стаціонарних системах, які використовуються під час відбору кандидатів на службу до поліції, - 60 діб (п. 3 розділу VIII Інструкції).

Після спливу зазначених строків розпорядник не володіє та не повинен володіти інформацією (записом), що може слугувати правомірною підставою для відмови у її наданні.

Відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України (п. 7 розділу VIII Інструкції).

Аналіз наведених норм Закону від 02.07.2015 № 580-VIII та Інструкції 18.12.2018 № 1026 дає підстави для висновку, що використання поліцією технічних приладів і засобів відеофіксації здійснюється з метою виконання основних завдань поліції щодо запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань.

Створений під час виконання поліцейськими своїх службових обов`язків відеозапис - це особливий вид службової інформації доступ до якої має свої особливості адже її використання та збереження пов`язане із охороною громадського порядку та з метою запобігання правопорушенням. Розголошення такої інформації може завдати шкоди публічним інтересам пов`язаним із забезпеченням громадського порядку та виконанню органами Національної поліції своїх Законних функції. При цьому шкода від оприлюднення такої інформації переважатиме індивідуальний інтерес в її отриманні.

Висновок узгоджується із тим, що Інструкцією 18.12.2018 № 1026 встановлено особливий порядок отримання такої інформації та передбачено, що її може бути надано за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України. Отже, ненадання позивачу інформації зазначеної ним у п. 3 запиту від 07.10.2021 не суперечить вимогам Закону № 2939-VI, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Оцінюючи позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання інформації зазначеної позивачем у пункті 5 запиту від 07.10.2021 суд керується такими мотивами.

Згідно частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Запитувана позивачем інформація пов`язана із реагуванням органу Національної поліції України 06.10.2021 на заяву громадянки ОСОБА_2 щодо неправомірних, на її думку, дій позивача вчинених по відношенню до ОСОБА_3 .

Після вчинення працівниками поліції невідкладних дій з метою реагування на зазначене повідомлення, позивач цього ж дня звернувся до ВП № 2 Хмільницького ВП ГУ НП у Вінницькій області із письмовою заявою щодо нанесення йому тілесних ушкоджень працівниками поліції під час обслуговування звернення. Ця обставина підтверджується долученою відповідачем до відзиву копією заявою ОСОБА_1 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення від 06.10.2021 та рапортом від 06.10.2021 № 6743.

Із долученого до відзиву листа відповідача від 08.10.2021 № 14116/219 встановлено, що заява ОСОБА_1 щодо отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок неправомірних дій працівників поліції разом із додатками на 13 аркушах, направлена за підслідністю Територіальному управлінню Державного бюро розслідування, розташованому у місті Хмельницькому, оскільки розгляд повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень працівниками поліції відноситься до повноважень (підслідності) ДБР.

У свою чергу, аналіз тексту п. 5 запиту позивача від 07.10.2021 дає підстави для висновку, що такий стосується виключно обставин вчинення працівниками поліції 06.10.2021 неправомірних, на думку позивача, дій щодо нього. Зокрема позивач у запиті просить надати детальну інформацію про застосування працівниками поліції щодо нього фізичного впливу, превентивних заходів, обмеження пересування тощо.

Суб`єктивне сприйняття позивачем вказаних дій як неправомірних стало приводом для подання ним заяви про вчинення щодо нього працівниками Національної поліції кримінального правопорушення. Відтак, аналіз подій які мали місце 06.10.2021 у відносинах позивача із працівниками поліції, оцінка обставин правопорушення про яке заявлено позивачем, правова кваліфікація дій працівників поліції як правомірних чи неправомірних тощо, може здійснюватися правоохоронним органом, до підслідності якого Кримінальним процесуальним кодексом України віднесено реагування на заяви (повідомлення) про вчинене кримінальне правопорушення.

Як зазначалося, заява ОСОБА_1 щодо отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок неправомірних дій працівників поліції разом із додатками на 13 аркушах, направлена 08.10.2021 за підслідністю Територіальному управлінню Державного бюро розслідування, розташованому у місті Хмельницькому. Тому відповідач не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит. Про цей факт позивача проінформовано у відповіді на запит датованій 13.10.2021. В подальшому отримання позивачем (заявником про кримінальне правопорушення) доступу до інформації про розгляд його заяви від 06.10.2021, про обставини встановленні при її розгляді регламентується та забезпечується в порядку передбаченому нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Підсумовуючи суд доходить висновку, що відповідачем при розгляді запиту позивача від 17.10.2021 не порушено норм Закону № 2939-VI, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та похідні від них вимоги зобов`язального характеру задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що у задоволенні вимог адміністративного позову судом відмовлено, сплачений при зверненні до суду судовий збір не підлягає присудженню в користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області - вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович