Справа № 600/160/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/160/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті Придністровське міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови.

Позивач просить суд визнати протиправною та скасувати Постанову №307386 від 10 листопада 2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500,00 грн, Державної служби України з безпеки на транспорті Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

В обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови вказано, що позивач у спірних відносинах не є автомобільним перевізником, тобто є неналежним суб`єктом відповідальності.

Ухвалою суду від 13 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про законність оскаржуваної постанови. Вважає, що доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених позовних вимог, є безпідставними та необґрунтованими, вони не спростовують факту порушення законодавства про автомобільний транспорт. При цьому, на думку відповідача, позивач у спірних відносинах є автомобільним перевізником.

Крім цього, позивачем подано відповідь на відзив, а відповідачем - заперечення, в яких сторони наводять аргументи на підтвердження своїх позицій, викладених у позові та відзиві відповідно.

Клопотань про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання до суду не надходило.

За таких обставин, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, у власності якого перебуває транспортний засіб - MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

13 вересня 2021 року проведена рейдова перевірка указаного транспортного засобу на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт. Уповноваженими посадовими особами Управління Укртрансбезпеки здійснено габаритно-ваговий контроль вказаного автомобіля.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі чеку зважування від 13 вересня 2021 року встановлено перевищення нормативно визначених вагових параметрів транспортного засобу із вантажем на строєну вісь транспортного засобу - 23,45 т, що на 6,59% перевищує нормативно визначені 22,00 т, при цьому встановлено відсутність у водія при здійсненні перевезення вантажу оформленого дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищенням вагових обмежень.

За результатами проведеного габаритно-вагового контролю 13 вересня 2021 року складено Довідку №0064842, згідно з якою навантаження на осі транспортного засобу складає (в тоннах): 1) 6,25; 2) 8,45; 3) 7,90; 4)7,60; 5)7,95. Повна маса зазначеного транспортного засобу сягала 38,150.

Також 13 вересня 2021 року складено Акт №0061245 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів та Акт №315249 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовано виявлене порушення: перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без відповідного дозволу, чим порушено вимоги статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». За вчинення вказаного правопорушення передбачена відповідальність у відповідності до абзацу 14 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (перевищення встановлених законодавством України вагових норм від 5% до 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу).

13 вересня 2021 року уповноваженою особою Управління Укртрансбезпеки сформовано розрахунок №61245 плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів відповідно до Акту №0061245 від 13 вересня 2021 року. Згідно вказаного розрахунку при перевезенні вантажу названим вище транспортним засобом було допущено перевищення загальної маси від нормативу та навантаження на осі від нормативу, у зв`язку з чим проведено нарахування плати за проїзд у розмірі 13,60 євро.

З наявних у справі матеріалів також вбачається, що 22 вересня 2021 року Управлінням Укртрансбезпеки на адресу позивача направлено повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

10 листопада 2021 року Придністровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №307386, відповідно до якої за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 вказаного закону, постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 - 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову суб`єкта владних повноважень про застосування адміністративно-господарського штрафу у зв`язку із порушенням законодавства про автомобільний транспорт. Позивача притягнуто до відповідальності згідно абзацу 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III).

Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до абзацу 14 частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, суб`єктом відповідальності, передбаченої частиною першою статті 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

Згідно положень статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно частини першої статті 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Статтею 34 Закону №2344-III передбачені вимоги до автомобільного перевізника.

Так, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Автомобільні перевізники з кількістю транспортних засобів десять і більше зобов`язані організовувати підвищення кваліфікації керівників і спеціалістів автомобільного транспорту, діяльність яких пов`язана з наданням послуг автомобільного транспорту, у термін один раз на п`ять років, а з питань безпеки перевезень, охорони праці та пожежної безпеки - у термін один раз на три роки в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до приписів статті 48 Закону №2344-III (про порушення якої зазначено відповідачем в оскаржуваній постанові) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, відповідальність несуть автомобільні перевізники - суб`єкти господарювання. При цьому поняття «власник транспортного засобу» та «автомобільний перевізник» не є тотожними, оскільки автомобільним перевізником є фактичний користувач транспортного засобу, натомість власник транспортного засобу не завжди є автомобільним перевізником.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем та має у власності транспортний засіб - MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Водночас, згідно Договору найму (оренди) транспортного засобу №5 від 20 липня 2021 року позивач передав транспортний засіб - MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 у тимчасове платне користування ТОВ «Бетонний завод «Кубометр».

Факт використання названою юридичною особою належного позивачу на праві власності вказаного автомобіля підтверджується як довідкою Форми 20-ОПП (Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність) від 22 липня 2021 року, так і довідкою від 02 грудня 2021 року №02/12, виданою ТОВ «Бетонний завод «Кубометр».

У цій довідці зазначено, що ТОВ «Бетонний завод «Кубометр» 13 вересня 2021 року здійснювало перевезення вантажу (щебінь) автомобілем MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Крім цього, зазначено, що вказаний автомобіль перебуває у користуванні ТОВ «Бетонний завод «Кубометр» з 20 липня 2021 року, а під час перевезення вантажу 13 вересня 2021 року вказаним автомобілем ТОВ «Бетонний завод «Кубометр» виступало в якості перевізника, що підтверджується товарно-транспортною накладною №4397 від 13 вересня 2021 року.

Так, судом встановлено, що у товарно-транспортній накладній №4397 від 13 вересня 2021 року автомобільним перевізником зазначено ТОВ «Бетонний завод «Кубометр».

Як свідчить зміст Акту №315249 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13 вересня 2021 року, на підставі якого і прийнято оскаржувану постанову №307386 від 10 листопада 2021 року, у графі «номер дорожнього листа» зазначено саме про ТТН №4397 від 13 вересня 2021 року. Тобто, вказана ТТН пред`являлась працівникам Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

За таких обставин суд погоджується із твердженням позивача про те, що він у даних спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-III (таким фактично є ТОВ «Бетонний завод «Кубометр»), а тому не може бути суб`єктом відповідальності за порушення, наведені у частині першій статті 60 Закону №2344-III.

Враховуючи викладене, відповідач безпідставно притягнув саме позивача до відповідальності, передбаченої абзацом 14 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Указане є достатньою та самостійною підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність оскаржуваної постанови.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно наявної у справі квитанції від 10 січня 2022 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Отже, наявними у справі матеріалами підтверджується понесення позивачем судових витрат у цій справі у виді судового збору.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат у виді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №307386 від 10 листопада 2021 року, прийняту Придністровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 13 квітня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач - Придністровське міжрегіональне управління Укратрансбезпеки (58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248 «У», ).

Суддя О.П. Лелюк