Справа № 160/23669/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
29 листопада 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:
- визнати незаконним рішення лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради, оформлене протоколом від 21.09.2020 та висновком від 21.09.2020 №607, а саме, що під час оцінки обмежень життєдіяльності ОСОБА_2 стан дитини не відповідає критеріям для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А»;
- скасувати рішення лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради, оформлене протоколом від 21.09.2020 та висновком від 21.09.2020 №607, що під час оцінки обмежень життєдіяльності ОСОБА_2 стан дитини не відповідає критеріям для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А»;
- зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради провести повторне засідання з розгляду питання надання ОСОБА_2 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» віком до 18 років;
- зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради встановити ОСОБА_2 категорію «Дитина з інвалідністю підгрупи А» віком до 18 років;
- зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради визначити часом настання інвалідності підгрупи А у ОСОБА_2 , день надходження до комісії документів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям»;
- стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 , її законного представника 50 000 (п`ять десять тисяч) грн. в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій в 2020 році був встановлений діагноз «цукровий діабет, І тип, вперше виявлений, стадія декомпенсації». На підставі встановленого діагнозу позивач звернувся до Комунального некомерційного підприємства Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради із заявою про встановлення ОСОБА_2 інвалідності категорії «дитина інвалідності підгрупи А». Однак лікарсько-консультативною комісією при Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради прийнято висновок №607 від 21.09.2020 року, яким встановлено, що стан дитини не відповідає критеріям для встановлення «дитина з інвалідністю підгрупи А». Позивач не погоджується з таким висновком комісії, стверджує, що дитина потребує постійного моніторингу цукру в крові, тобто їй потрібна регулярна стороння допомога та нагляд, вона не здатна до самообслуговування. Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову у наданні статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А» є протиправним та таким, підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням процедури його прийняття. Так, на самому засіданні не було проведено огляд дитини, не було визначено ступеня обмеження життєдіяльності відповідно до класифікації основних порушень організму дитини. Крім того, рішення комісії взагалі не обґрунтовано, в останньому не здійснено юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи, доводи, за якими прийнято оскаржуване рішення, обмежилися лише формальними висновками про те, що стан дитини не відповідає критеріям для встановлення «дитина з інвалідністю підгрупи А», не проведено аналіз рівня дитячої інвалідності за категоріями «дитина з інвалідністю», «дитина з інвалідністю підгрупи А», не встановлено порушення функцій організму або відсутності порушення функцій, не встановлено ступеня порушення функцій організму. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 року задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
10.02.2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року №917, зокрема, п. 10 Положення про лікарсько- консультативну комісію визначено, що до медичного висновку комісії та протоколу засідання комісії вносяться лише відомості щодо результатів про прийняті комісією рішення, а не детальний опис ступеню захворювання дитини, про що зазначає позивач. Ані форма медичного висновку, ані форма протоколу засідання комісії, не затверджена жодним нормативно-правовим актом, тобто є вільною при його складанні. Отже, твердження позивача, що комісія прийняла рішення не аргументовано та обмежилась лише формальними висновками, є безпідставним, оскільки в силу відсутності норм, які б встановлювали форму та зміст висновку і протоколу, комісія самостійно вирішує, яким чином вести зазначені документи та які відомості до них вносити. Як відомо з протоколу засідання лікарської консультативної комісії №7 від 21.09.2020 року, на засіданні комісії були заслухані голова та члени комісії, запрошені особи, а також розглянуті медичні документи, а саме: історія розвитку дитини (форма 112/о) ОСОБА_2 , виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2007 (форма 027/о) ОСОБА_2 , корінець медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (форма 080/о) від 28.04.2020 №16, індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю №16. Таким чином, засідання лікарської консультативної комісії проводилось з дотриманням вимог Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям. Посилання позивача на те, що ЛКК КНП «ДЦПМСД №5» ДМР, приймаючи рішення на засіданні 21.09.2020 року не мала об`єктивних підстав для проведення аналізу перебігу хвороби у ОСОБА_2 та відмову у встановленні категорії «дитини з інвалідністю підгрупи А», так, як начебто не було проведено огляд самої дитини, не відповідає дійсності, оскільки, відповідно до Історії розвитку дитини (форма 112/о), ОСОБА_2 неодноразово оглядалась лікарями і була під постійним медичним наглядом. Натомість, пункт 6 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, на який посилається позивач, не визначає, що огляд хворої дитини повинен бути проведений виключно у день засідання комісії. 28.04.2020 року, відповідно до пункту 3 розділу II Наказу МОЗ України від 08.11.2001 року №454 «Про затвердження переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей - інвалідів віком до 16 років», лікарсько-консультативною комісією ОСОБА_2 визнано особою з інвалідністю дитинства із загальним захворюванням, цукровий діабет (1 тип), про що оформлено медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років №16 (ф. 080/о) та складено індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю №16. Крім того, при комплексній оцінці порушення функцій організму ОСОБА_2 , лікарсько-консультативною комісією визначена І ступінь обмеження життєдіяльності, що не відповідає встановленню категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А». Таким чином, вищезазначені критерії можуть бути оцінені виключно комісією, якій надано на це відповідні повноваження, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року №917, з наданням об`єктивної оцінки як поданим документам, так і ступіню захворювання самої дитини, а не судом, як на цьому наполягає позивач. Позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини у вчиненні заподіяння шкоди, вимога позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, як і в цілому заявлені позовні вимоги.
Разом з відзивом від відповідача до суду надійшло клопотання про призначення судово-медичної експертизи.
15.02.2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що позивач заперечує проти всіх доводів відповідача наведених у відзиві на позовну заяву, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій встановлено діагноз цукровий діабет 1 типу, вперше виявлений, стадія декомпенсація.
Відповідно до висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років №16 від 28.04.2020 року ОСОБА_2 визнана дитиною з інвалідністю терміном до 07.12.2033 року.
11.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради із заявою щодо призначення засідання ЛКК для перегляду оглядової справи ОСОБА_2 , яка хворіє на цукровий діабет І типу та видачі висновку про дитину інваліда підгрупи А.
Протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради №7 від 21.09.2020 року вирішено, що під час комплексної оцінки обмежень життєдіяльності ОСОБА_2 лікарською консультативною комісією визначено І ступінь обмеження життєдіяльності, що не відповідає встановленню категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А», про що складено відповідний висновок №607 від 21.09.2020 року.
Вважаючи рішення лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради, викладене в протоколі засідання №7 від 21.09.2020 року, протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям».
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначаються Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».
Статтею 1 цього Закону надано визначення поняття дитини з інвалідністю, як особи віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Інвалідність особам з інвалідністю з дитинства визначається органами медико-соціальної експертизи, а інвалідність дітям з інвалідністю - лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікувально-профілактичних закладів.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.12.2001 року №482 затверджено Порядок видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (далі - Порядок №482), пунктом 3 якого визначено, що установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями (далі - ЛКК) дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», Українського центру медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження.
Відповідно до пункту 7 Порядку №482, визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (ф.080/о «Медичний висновок про дитину з інвалідністю до 18 років») здійснюється лікарсько-консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого (ф.027/о) або консультативного висновку спеціаліста (ф.028/о), виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ», Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку.
Відповідно до пункту 11 Порядку №482, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років оформляється за підписами головного лікаря дитячого лікувально-профілактичного закладу, його заступника з медичної частини та лікуючого лікаря, завіряється круглою печаткою і в 3-денний строк направляється в орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника дитини з інвалідністю віком до 18 років.
Отже, чинним законодавством України передбачено оформлення та видачу висновків про дитину з інвалідністю віком до 18 років дитячими лікувально-профілактичними закладами.
Відповідно до п. 3 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року №917 (далі - Положення №917), лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Утворюються в установленому порядку такі комісії: центральна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, центральні обласні, центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні комісії), міські, районні, міжрайонні, районні в містах комісії. Центральні комісії утворюються за рішенням Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Центральна комісія МОЗ утворюється та функціонує за рішенням МОЗ у порядку, встановленому Міністерством.
Склад центральної комісії МОЗ та її чисельність затверджуються МОЗ.
Міські, районні, міжрайонні, районні у містах комісії утворюються за рішенням керівника відповідного закладу охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурного підрозділу з питань охорони здоров`я місцевих держадміністрацій.
Відповідно до п.п.1 п.7 Положення №917, комісії визначають наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; категорію "дитина-інвалід" або "дитина-інвалід підгрупи А", причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві; потребу дитини-інваліда у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань; потребу дитини-інваліда у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини-інваліда до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.
Центральні комісії перевіряють, зокрема, правомірність прийнятих міськими, районними, міжрайонними, районними в містах комісіями рішень щодо встановлення інвалідності (п.8 Положення №917).
Відповідно до п. 12, 13 Положення № 917, комісія в день проведення медико-соціальної експертизи готує за формою, затвердженою МОЗ, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" (щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням) та складає індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці.
Медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років у триденний строк надсилається органові, в якому дитина з інвалідністю перебуває на обліку як особа, що отримує державну соціальну допомогу або пенсію, а у разі первинного встановлення категорії "дитина з інвалідністю" - до органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини з інвалідністю.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також до закладу охорони здоров`я і органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини з інвалідністю.
Голова та члени комісії, винні у прийнятті неправильного рішення і незаконній видачі документів про інвалідність, несуть відповідальність згідно із законом.
Механізм, умови та критерії встановлення лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (далі - комісії) інвалідності дітям встановлює Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям.
Відповідно до п. 3, 4 Порядку №917, особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю підгрупи А".
Медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини.
Під час розгляду справи судом встановлено, що Наказом Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради від 07.02.2020 року №74 «Про роботу ЛКК в КНП «Дніпровський Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» ДМР, призначено лікарсько-консультативну комісію по КНП «Дніпровський Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» ДМР.
При цьому, наказом Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради від 07.02.2020 року №202 було внесено зміни до наказу №74 від 07.02.2020 року, яким затверджено новий склад лікарсько-консультативної комісії.
З протоколу оскаржуваного рішення відповідача від 21.09.2020 року встановлено, що висновок прийнято комісією ЛКК при Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради у наступному складі: голова комісії Дук Ю.М. в.о. заступника медичного директора з ЕТН, та члени комісії Ляшенко В.В. в.о.медичного директора, ОСОБА_3 в.о. завідувача амбулаторії ЗПСМ №2, Вєрєтіна Л.М. лікар ЗПСЛ АЗПСМ №2, лікуючий лікар.
Як на підставу для скасування рішення лікарсько-консультативної комісії, позивач посилається на ту обставину, що лікарі, які приймали рішення на засіданні комісії, не мали необхідної кваліфікації та спеціалізації, та відповідно повноваження на прийняття законного та обґрунтованого рішення при розгляді питання надання або відмови у наданні категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А», оскільки у складі комісії були відсутні лікарі за спеціалізацією ендокринолог та психолог або практичний психолог.
Разом з тим, в даному випадку, суд не надає оцінку повноважності складу комісії, оскільки дане питання не є предметом розгляду справи, оскільки позов заявлений з інших підстав.
В даному випадку, позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що у її дитини з інвалідністю яскраво виражені порушення функції організму, остання потребує постійного моніторингу цукру в крові, тобто їй потрібна регулярна стороння допомога та нагляд, вона не здатна до самообслуговування, тобто, як зазначає позивач, були наявні підстави для встановлення категорії «дитина-інвалід підгрупи А», а тому із зазначених підстав рішення комісії ЛЛК є незаконним.
Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову у наданні статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А» є протиправним та таким, підлягає скасуванню, оскільки прийнято з порушенням процедури його прийняття.
Таким чином, суд звертає увагу, що при вирішенні спору, судом не встановлюється правильність або хибність діагнозу дитини позивача, не вирішується питання підстав для наявності або відсутності встановлення інвалідності дитині, а надається оцінка рішенню ЛКК з точки зору чи була дотримана процедура при прийнятті рішення.
В ході розгляду справи судом встановлено, що 11.08.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради із заявою щодо призначення засідання ЛКК для перегляду оглядової справи ОСОБА_2 , яка хворіє на цукровий діабет І типу та видачі висновку про «дитину інваліда підгрупи А».
Протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради №7 від 21.09.2020 року вирішено, що під час комплексної оцінки обмежень життєдіяльності ОСОБА_2 лікарською консультативною комісією визначено І ступінь обмеження життєдіяльності, що не відповідає встановленню категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А», про що складено відповідний висновок №607 від 21.09.2020 року.
Так, пункт 3 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям визначено, що особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина-інвалід", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина-інвалід підгрупи А".
Пунктом 13 даної постанови визначено, що комісія під час проведення медико-соціальної експертизи використовує класифікацію, яка визначає основні види порушень функцій організму дитини, зумовлених захворюваннями, травмами (їх наслідками) та/або вродженими вадами, і ступінь їх вираження.
Пункт 19 Постанови визначає, що категорії «дитина-інвалід» або «дитина-інвалід підгрупи А» встановлюються дитині залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.
Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затверджується МОЗ (п.20 Постанови).
До числа дітей з помірною та середньою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму І та II ступеня їх вираження (незначні та помірні порушення) та обмеження життєдіяльності будь-якої категорії І ступеня її; вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).
Підставою для встановлення дитині категорії «дитина-інвалід підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.
Суд вважає, що вищезазначені критерії можуть бути оцінені з правової точки зору, оскільки нормативний акт прямо визначає обставини, за наявності чи відсутності яких може бути встановлено наявність чи відсутність підстав для встановлення категорії.
При цьому, суд зазначає, що встановлення даних критеріїв має здійснюватися комісією, якій надано на це відповідні повноваження чинним нормативним актом, з наданням оцінки як поданим документам, так і інформації, наданої батьками хворої.
Разом з тим, як вбачається з самого рішення лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради, викладеного у формі висновку від 21.09.2020 року № 607, в останньому відсутні обґрунтування невідповідності стану ОСОБА_2 критеріям для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» та з яких саме підстав комісія дійшла до такого висновку.
Крім того, комісією на час прийняття рішення не були витребувані та не прийняті до уваги висновки вузькопрофільних спеціалістів, зокрема, не надана оцінка психолога, не було проведено додаткових обстежень.
Визначення, наведені в оспорюваному рішенні не містять жодних пояснень щодо того, яких саме підстав для встановлення категорії немає, які саме дані можуть (мають) бути зібрані та надані, та які саме підстави потрекбують підтвердження.
Відсутні також будь-які посилання щодо того, якими саме дослідженнями та обстеженнями має бути підтверджена міра втрати здоров`я, надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування у дитини, щодо якої заявлено вимоги, порівняно зі здоровою.
При цьому, саме наведені критерії є підставою для встановлення відповідної категорії, і саме наявність або відсутність цих критеріїв мала бути розглянута відповідачем.
Отже, з оскаржуваного рішення не можливо встановити, з чого саме виходила комісія приймаючи висновок про невідповідність стану дитини критеріям для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А».
За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення лікарсько-консультативної комісії прийнято формально, без обґрунтування підстав його прийняття,
Враховуючи викладене, рішення лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради, викладене у формі висновку від 21.09.2020 року № 607 щодо невідповідності стану ОСОБА_2 критеріям для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради провести повторне засідання з розгляду питання щодо надання ОСОБА_2 статусу «Дитина з інвалідністю підгрупи А».
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_2 статус «дитина з інвалідністю підгрупи А» віком до 18 років та визначити часом настання інвалідності підгрупи А день надходження до комісії документів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям», суд зазначає, що останні не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебрати на себе повноваження ЛЛК та встановлювати будь-які діагнози, і замість лікарської комісії висновки на підставі лікарської документації. Такі повноваження відносяться виключно до компетенції лікарської комісії, яка досліджує документи та приймає відповідні рішення.
Щодо вимоги позивача про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 в особі ОСОБА_1 , її законного представника 50 000 (п`ять десять тисяч) грн. в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України (ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протиправність дій відповідача полягає у тому, що оскаржуване рішення ЛКК від 21.09.2020 про відмову ОСОБА_2 у наданні статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А» без проведення оцінки ступенів вираження порушень функцій організму та обмеження життєдіяльності дитині, ЛКК обмежилася лише формальними висновками про те, що стан дитини не відповідає критеріям для встановлення «дитина з інвалідністю підгрупи А», яке взагалі не було аргументовано, були відсутні доводи, за якими прийнято оскаржуване рішення, тобто відповідач віднісся формально до цього важливого питання, навіть не оглянув дитину, у зв`язку чим не може бути встановлена інвалідність підгрупи «А», а також у тому, що державні органи умисно створюють проблеми та перешкоди в забезпеченні умовами для збільшення можливостей реабілітації та ремісії захворювання дитини, технічними засобами реабілітації. Крім того, незабезпечення дитини засобами реабілітації може призвести до погіршення її здоров`я, що викликають сильні душевні хвилювання та побоювання за здоров`я дитини.
В ході судового розгляду справи судом встановлена протиправність рішення лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради, викладеного у формі висновку від 21.09.2020 року № 607.
Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, приниження людської гідності, психологічних переживань тощо) та причинного зв`язку між завданою шкодою та протиправними діями відповідача, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.
Водночас, на думку суду, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, виходячи із аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення лікарсько-консультативної комісії при Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради, викладене у формі висновку від 21.09.2020 року №607, а саме, що під час оцінки обмежень життєдіяльності ОСОБА_2 стан дитини не відповідає критеріям для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А».
Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради в особі лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради провести повторне засідання з розгляду питання надання ОСОБА_2 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» віком до 18 років.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник