Справа № 160/6417/21
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2022 року м. Дніпросправа № 160/6417/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року (суддя Маковська О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення (дії) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 від 14.11.2020 та 17.03.2021, а фактично відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 14.11.2020 з 01.10.2020 (лист заступника голови ПФУ І.Ковпашко) перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.10.2020 №21-334вих.20 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 17.03.2021 з 01.02.2021 (лист відповідача від 09.04.2021) перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 16.02.2021 №21-24вих-20, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 300 000 грн;

- враховуючи антисоціальну поведінку та тривале невиконання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області Рішення КСУ та законодавства України щодо перерахунку пенсії, з метою спонукання відповідача до виконання рішення суду, встановити ГУ ПФУ в Дніпропетровській області строк в один місць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання звіту про виконання рішення;

- попередити ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про можливість застосування заходів, передбачених ч.2 ст.382 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач є пенсіонером органів прокуратури, якому призначено пенсію за вислугу років у відповідності до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати. У зв`язку з підвищенням посадового окладу та надбавки працівникам органів прокуратури України, позивач звернувся з відповідними заявами до відповідача, проте останнім проведено перерахунок пенсії із розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати із застосуванням обмеження граничного розміру.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не застосування під час проведення перерахунку пенсії за вислугою років 90% від суми місячної заробітної плати та застосовувавши обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 14.11.2020 з 01.10.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789 (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 21.10.2020 №21-334вих.20 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за заявою від 17.03.2021 з 01.02.2021 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсій, наданої прокуратурою Дніпропетровської області від 16.02.2021 №21-24вих-20, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та у зв`язку з неповним дослідженням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Мотивуючи апеляційну скаргу відповідач зазначив, зокрема про те, що оскільки чинним Законом №1697-VII передбачені інші розміри посадових окладів та розмір відсотків від них для нарахування пенсії, останній дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку пенсії одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку пенсії прокурорам за Законом №1697-VII, та розміру відсотку за Законом №1789-ХІІ. Крім того, положення Закону №3668-VІ неконституційними не визнані та є чинними, тому вимоги позивача про перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром не відповідає чинному законодавству.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав у тому числі про те, що станом на 01 січня 2018 року положення абзацу 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ втратили чинність, згідно ухвали Великої Палати Конституційного Суду України, тобто норми, щодо обмеження максимальним розміром пенсії прокурора, не існує з 01 січня 2018 року. При цьому, судами ігнорується висновок Конституційного Суду України від 09.07.2007, де в п. 3.2 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України, вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Поряд із зазначеним, у клопотанні від 14 грудня 2021 року позивач просив суд апеляційної інстанції розглянути дану справу із застосуванням норм Конституції України, правових висновків Конституційного Суду України та Конвенції, зокрема щодо питання обмеження пенсії максимальним розміром, яке було встановлено на законодавчому рівні після того як позивачу було призначено пенсію.

Крім того, позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі №160/6417/21 до ухвалення рішення Конституційним Судом України у справах за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо конституційності положень абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ та ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VІ.

Дослідивши доводи вказаного клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Тобто, зупинення провадження у справі на підставі наведеної правової норми можливе виключно у випадку об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої за відсутності умови, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з тим, за положеннями статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З наведеного слідує те, що рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі та регулює суспільні відносини, які виникнуть від дати прийняття такого рішення та в подальшому, вказане, в свою чергу, свідчить про те, що прийняття рішення у справах за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з урахуванням заявлених позовних вимог (зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 01.02.2021 року) не вплине на спірні правовідносини, позаяк у випадку, якщо рішенням Конституційного Суду України буде визнано неконституційними обмеження, передбачені Законами 1697-VII, 3668-VІ, позивач не позбавлений можливості звернутися з новим позовом до суду.

Таким чином, з урахуванням того, що рішення Конституційного Суду України у справах за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не матиме впливу на норми матеріального права, які були застосовані відповідачем та судом першої інстанції у даній справі, правильність застосування яких належить перевірити суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цієї справи, та не зумовить зміну правової регламентації спірних правовідносин у законодавстві, чинному на час виникнення останніх, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі до ухвалення Конституційним Судом України рішень у справах за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо клопотань позивача про розгляд даної справи без урахування висновків Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, з огляду на їх необов`язковість, дискримінаційність та суперечність рішенню Конституційного Суду України від 13.12.2019, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Верховним Судом у постанові від 21.12.2021 в адміністративній справі №580/5962/20 зроблено висновки щодо розміру відсотку, який підлягає застосуванню при перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури відповідно до Закону №1789-XII, а також застосування при перерахунку такої пенсії обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Постанова Верховного Суду від 21.12.2021 в адміністративній справі №580/5962/20 набрала законної сили та є чинною.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із зазначеного слідує те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи має усі правові підставі для врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.12.2021 в адміністративній справі №580/5962/20, натомість доводи позивача у заявлених клопотаннях фактично зводяться до його незгоди з постановою Верховного Суду та самі по собі не є підставою для незастосування судом апеляційної інстанції вищезазначених висновків Верховного Суду.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789 виходячи із розміру 90% від заробітної плати.

14.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 21.10.2020 №21-334вих20 з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру.

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач листом від 26.11.2020 №0400-010305-8/113101 повідомив, що для проведення перерахунку позивачу необхідно дооформити довідку, а саме: вказати вірну посаду.

В подальшому, позивач 17.03.2021 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 16.01.2021 №21-24вих21 з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру з урахуванням раніше проведених виплат та різниці пенсії за минулий час не більше як за 12 місяців з моменту набуття права на її підвищення.

За результатами розгляду заяви позивача, відповідач листом від 09.04.2021 №11687-8546/П-01/8-0400/21 повідомив, що позивачу з 01.02.2021 проведено перерахунок пенсії на підставі довідки від 16.01.2021 №21-24вих21. В листі зазначено, що розмір пенсії після перерахунку складає: 71052,80 грн. - заробітна плата * 60% = 42631,69 грн. Також відповідач вказав, що розмір пенсії до виплати обмежено відповідно до п.13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: з 01.10.2020 по 30.11.2020 - 17120,00 грн., з 01.12.2020 - 17690,00 грн.

Правомірність дій відповідача щодо застосування 60% від суми місячної заробітної плати та обмеження пенсії максимальним розміром під час проведення її перерахунку є предметом судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач в апеляційній скарзі наводить доводи щодо помилковості висновків суду в частині задоволених позовних вимог, а саме: щодо визначення відсоткового розміру суми місячної заробітної плати для розрахунку пенсії та щодо обмеження пенсії максимальним розміром.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697 є безпідставним, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє щодо відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до правовідносин застосовується той закон, під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Із аналізу зазначеного слідує те, що до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набрання чинності Законом №1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, оскільки застережень щодо застосування норми, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, Закон № 1697-VII не містить та не встановлює окремого порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням норми Закону №1789-XII, що визначала розмір місячного заробітку у відсотках та яка діяла на момент призначення пенсії, тобто одночасного застосування норм, які передбачені різними законами.

Такий правовий висновок узгоджується з покладеним в основу Закону №1697-VII принципом єдності системи прокуратури України, що забезпечується, зокрема єдиним статусом прокурорів, який передбачає однакове матеріальне та соціально-побутове забезпечення, зокрема пенсійне забезпечення прокурорів.

Враховуючи наведене, розмір відсотків, який враховується під час перерахунку пенсії має бути співмірним із тим, який застосовується під час призначення пенсії працівникам прокуратури. Встановлення різних підходів до порядку обчислення відсоткового розміру під час перерахунку пенсії після набуття чинності Законом №1697-VII порушує справедливий баланс між інтересами працівників прокуратури, яким пенсія призначається відповідно до цього Закону та тими, яким вона була призначена відповідно до Закону № 1789-XII, ставить у нерівне становище працівників прокуратури, які отримали право на пенсію відповідно до Закону №1697-VII.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 N 5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

Колегія суддів зазначає, що гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Таке право за своєю суттю направлене на збільшення розміру виплачуваної працівнику прокуратури пенсії, а гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення такого розміру у випадку перерахунку пенсії, має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі.

На час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1697-VII у частині перерахунку пенсії втратила чинність.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, у силу вимог яких пенсія працівникам прокуратури призначається (перераховується) в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №580/5962/20, де суд касаційної інстанції вирішив за необхідне відступити від висновку, викладеного, зокрема у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі №580/5238/20 у подібних правовідносинах, та сформувати правовий висновок, відповідно до якого до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом № 1697-VII, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема частини другої статті 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині здійснення перерахунку пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо питання обмеження пенсії максимальним розміром колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі - Закон №3668-VI ), який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Цим Законом було внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ), положення частини п`ятнадцятої якої викладено в аналогічній редакції.

При цьому абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), установленому цим Законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що положення пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI спрямовані на врегулювання питань, які виникли у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI стосовно осіб, у яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір, а саме - надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту, коли особа набуде право на перерахунок, на розмір її пенсії будуть поширюватися загальні правила щодо обмежень.

Закон №1789-ХІІ втратив чинність (крім окремих положень, які не стосуються спірних правовідносин) у зв`язку з набранням чинності Законом №1697-VII, за правилами абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 якого максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи наведене, з моменту набрання чинності Законом №1697-VII питання призначення та перерахунку пенсій працівникам прокуратури врегульовувалися нормами цього Закону, зокрема статтею 86, частиною п`ятнадцятою якої були встановлені обмеження пенсії максимальним розміром.

Верховний Суд в адміністративній справі №580/5962/20 вирішив відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-а у подібних правовідносинах та сформувати правовий висновок, відповідно до якого пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI не скасовує обмеження максимального розміру пенсії, призначеної працівнику прокуратури до набрання чинності цим Законом, а встановлює особливе регулювання щодо застосування такого обмеження до осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом №3668-VI, і в яких розмір пенсії на момент набрання чинності цим Законом перевищував максимальний розмір. Зокрема, шляхом надання права на отримання пенсії у розмірі, який перевищує максимальний, без можливості її перерахунку до моменту, коли такий розмір відповідатиме максимальному розміру пенсії. Водночас з моменту відповідності розміру пенсії максимальному розміру пенсії, - поширення на її розмір загальних правил щодо обмежень, установлених статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ, а з 14.10.2014 - абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII.

З матеріалів справи встановлено, що внаслідок перерахунку пенсії позивача на підставі довідки від 16.01.2021 №21-24вих21, її розмір буде перевищувати максимальний.

З огляду на наведене, на спірні правовідносини поширюються положення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, які встановлюють обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Підсумовуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, за наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення відсоткового розміру суми місячної заробітної плати для розрахунку пенсії та щодо обмеження пенсії максимальним розміром, в решті позовні вимоги також не підлягають задоволенню з огляду на їх похідний характер.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров