Справа № 460/890/22
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2022 року м. Рівне №460/890/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР

доУправління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області
про визнання протиправними та скасування результатів ревізії, вимоги №1 від 20.09.2021,
В С Т А Н О В И В:

КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР (далі по тексту позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області (далі по тексту відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати результати ревізії в частині встановлення обставин нецільового використання позивачем коштів медичної субвенції у розмірі 24527760,92 грн, що оформлені актом ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021 за №04-22/08 від 26.08.2021;

- визнати протиправною та скасувати вимогу №1 від 20.09.2021 до розпорядника бюджетних коштів про повернення до відповідного бюджету використаних не за цільовим призначенням суми субвенції, що винесена за її результатами.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що встановлення за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021 факту нецільового використання коштів комунальним підприємством "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" Рівненської обласної ради, що зазначене в Акті ревізії №04-22/08 від 06.08.2021, фактично призводить до правової можливості позбавлення позивача фінансування за рахунок коштів Державного бюджету основної функції, яку забезпечує будинок дитини. При цьому, позивач, з посиланням на норми Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Постанови КМУ від 05.04.1994 №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», Положення про центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2019 №675, вказує на відсутність порушень бюджетного законодавства при використанні коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за КПКВ 0712050 «Медико-соціальний захист дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» на фінансування його поточних видатків.

Ухвалою від 07.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову повністю. На обґрунтування заперечень відповідачем, зокрема, зазначено, по-перше, що акт ревізії, заперечення, зауваження до акта ревізії та висновки на них не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 19 КАС України та не породжують жодних правових наслідків, а тому не можуть бути предметом оскарження, а по-друге, що відсутнє порушене право позивача як обов`язкової умови судового захисту.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 8.4 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на II квартал 2021 року (в частині інспектувань) та на підставі направлення на проведення ревізії від 21.05.2021 №912, посадовими особами Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021. Результати проведеної ревізії оформлені актом від 26.08.2021 №04-22/08.

Крім того, посадовими особами відповідача проведено зустрічну звірку в КЗ «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічним ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської облдержадміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021 року, результати якої оформлено довідкою від 13.07.2021 №13-17-04-08/114.

Проведеною ревізією та зустрічною звіркою КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічним ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» (далі також Центру реабілітації), зокрема встановлено спрямування упродовж квітня - грудня 2020 року та за січень - серпень 2021 року коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам за КПКВ 0712050 «Медико-соціальний захист дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» на утримання Центру реабілітації в загальній сумі 24527760,92 грн., що, на думку відповідача, суперечить змісту підпункту «є» п. 3 ч. 1 ст. 90 Бюджетного кодексу України, абз. 2 п. 3 Порядку та умов надання у 2020 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення підтримки окремих закладів та заходів у системі охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 250, та пп. 1 п. 3 Порядку та умов надання у 2021 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення підтримки окремих закладів та заходів у системі охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2021 № 47, не відповідають напрямкам використання бюджетних коштів, а отже є їх нецільовим використанням згідно із ст. 119 Бюджетного кодексу України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що стосуються позовної вимоги КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР про визнання протиправними та скасування результатів ревізії в частині встановлення обставин нецільового використання позивачем коштів медичної субвенції у розмірі 24527760,92 грн, що оформлені актом ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021 за №04-22/08 від 26.08.2021, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939- XII (далі - Закон № 2939-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-ХІІ здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 (далі - Положення), Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2939-ХІІ, п. 2 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. № 550 (далі - Порядок № 550) інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Абзацом другим, третім пункту 3 Порядку № 550 передбачено, що акт ревізії - документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Таким чином, акт ревізії фінансово-господарської діяльності є службовим документом, що містить інформацію про встановлені під час проведення такої ревізії обставини, а також її результати (висновки).

За змістом частини першої статті 13 Закону №2939-XII дії або бездіяльність посадових осіб органу державного фінансового контролю можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Диспозиція цієї статті передбачає оскарження дій службової особи, які пов`язані з порушенням порядку проведення перевірки (ревізії), наприклад із порушенням трудового розпорядку такою особою під час проведення ревізії; дій, які полягають у перевищенні повноважень службовою особою щодо обмеження прав у можливості ознайомлення з результатами контрольного заходу, (ревізії); дій щодо проведення ревізії без установлених законом підстав та/або з порушенням чинного законодавства тощо.

Дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки відповідно до пункту 3 Порядку № 550, заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов`язані з включенням до акта висновків, є обов`язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Висновки, викладені у акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Враховуючи наведене, не належать до задоволення позовні вимоги КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання протиправними та скасування результатів ревізії в частині встановлення обставин нецільового використання позивачем коштів медичної субвенції у розмірі 24527760,92 грн, що оформлені актом ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я Рівненської облдержадміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021 за №04-22/08 від 26.08.2021.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги №1 від 20.09.2021 про повернення до відповідного бюджету використаних не за цільовим призначенням суми субвенції, суд зазначає наступне.

Так, за результатами розгляду матеріалів ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації за період з 01.01.2018 по 30.06.2021, на підставі акта ревізії від 26.08.2021 № 04-22/08 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області застосовано захід впливу за порушення бюджетного законодавства, а саме - вимогу до розпорядника бюджетних коштів №1 від 20.09.20201, відповідно до якої від керівника Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації вимагається протягом 10 робочих днів після надходження такої вимоги повернути бюджетні кошти, отримані у вигляді субвенції використані не за цільовим призначенням, за 2020 рік в сумі 14206000,0 грн та січень-серпень 2021 в сумі 10321760,92 грн.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У контексті завдання адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести, а суд - встановити, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

За своїм смисловим навантаженням термін законний інтерес є тотожним охоронюваному законом інтересу, оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття охоронюваний законом інтерес у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: Дозволено все, що передбачено у законі, а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: Дозволено все, що не забороняється законом.

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктом 19 статті 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів.

Суд зазначає, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 вказав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 жовтня 2018 року у справі №9901/415/18 зазначила, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їх адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Однією з цілей таких обмежень є недопущення розгляду у судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів. І така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті.

Аналогічна правова позиція також висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 9901/256/21.

Спеціальними нормами права, які регламентують повернення коштів до відповідного бюджету за результатами проведеної ревізії, а саме - п. 2, 3 Порядку повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в разі їх нецільового використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1163 (надалі Порядок №1163), встановлено, що підставою для повернення коштів до відповідного бюджету є акт ревізії, складений органом, уповноваженим здійснювати контроль за дотриманням бюджетного законодавства (далі - контролюючий орган), у якому зафіксовано факт нецільового використання субвенції розпорядником бюджетних коштів або нецільового використання бюджетних коштів їх одержувачем. Протягом 10 робочих днів з дати реєстрації акта ревізії, а у разі наявності заперечень (зауважень) до акта - з дати надання письмового висновку щодо таких заперечень (зауважень) контролюючий орган складає вимогу до розпорядника бюджетних коштів про повернення до відповідного бюджету використаної ним не за цільовим призначенням суми субвенції або вимогу до одержувача бюджетних коштів про повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в сумі, що використана ним не за цільовим призначенням (далі - вимога). Форми вимоги затверджуються Мінфіном.

Протягом 10 робочих днів після надходження вимоги одержувач бюджетних коштів:

перераховує зазначену в ній суму за рахунок власних (небюджетних) коштів у дохід загального фонду відповідного бюджету за кодом бюджетної класифікації доходів «Інші надходження»;

інформує про виконання вимоги контролюючий орган, який надіслав йому вимогу, та розпорядника бюджетних коштів, до мережі якого включений (або включався у попередньому бюджетному періоді) одержувач бюджетних коштів, протягом одного робочого дня з дати перерахування коштів з поданням їм засвідчених в установленому порядку копій документів, які підтверджують таке перерахування (пункт 9 Порядку №1163).

У разі невиконання одержувачем бюджетних коштів вимоги контролюючий орган звертається в установленому порядку до суду щодо стягнення з одержувача бюджетних коштів у дохід відповідного бюджету коштів у сумі, яка була використана ним не за цільовим призначенням (пункт 10 Порядку №1163).

З наведених норм слідує, що у разі виявлення факту нецільового використання субвенції одержувачем бюджетних коштів, останній повинен отримати протягом визначеного строку вимогу про повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в сумі, що використана ним не за цільовим призначенням. Стягнення коштів з одержувача у зв`язку з невиконанням такої вимоги можливе лише в судовому порядку за зверненням контролюючого органу.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем за результатами ревізії не виносилася вимога безпосередньо до позивача як одержувача бюджетних коштів про повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в сумі, що використана ним не за цільовим призначенням. А отже, оскаржувана вимога №1 від 20.09.2021 року до Департаменту цивільного захисту та охорони здоров`я населення Рівненської обласної державної адміністрації (надалі також розпорядник бюджетних коштів) про повернення до відповідного бюджету використаних ним не за цільовим призначенням суми субвенції не порушує права позивача та не призводить до обов`язку повернути кошти субвенції за рахунок КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР.

Щодо посилання позивача на те, що виконання оскаржуваної вимоги №1 буде здійснюватися за рахунок наданих позивачу коштів субвенції на здійснення підтримки окремих закладів та заходів у системі охорони здоров`я у 2022 році, слід зазначити наступне.

Пунктами 5 та 6 Порядку №1163 визначено, що розпорядник бюджетних коштів, який допустив нецільове використання субвенції, самостійно виконує вимогу протягом 10 робочих днів після її надходження. У разі коли таке порушення було встановлено протягом бюджетного періоду, в якому надавалася субвенція, розпорядник бюджетних коштів виконує вимогу за рахунок коштів, отриманих як субвенція. Якщо субвенція за бюджетними призначеннями поточного бюджетного періоду на момент складення акта ревізії повністю використана та якщо зазначене порушення було встановлено після закінчення бюджетного періоду, в якому надавалася субвенція, і в поточному бюджетному періоді субвенція не передбачається, розпорядник бюджетних коштів погоджує з головним розпорядником бюджетних коштів питання про визначення коштів, за рахунок яких буде виконуватися вимога.

У разі невиконання розпорядником бюджетних коштів вимоги у строк, визначений пунктом 5 цього Порядку, контролюючий орган у межах своєї компетенції приймає або ініціює прийняття в установленому порядку рішення про зупинення операцій з бюджетними коштами або призупинення бюджетних асигнувань такому розпоряднику бюджетних коштів на суму субвенції, використаної не за цільовим призначенням, на період до виконання вимоги чи до її скасування.

У відповідності до п. 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме - нецільове використання бюджетних коштів.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу, зокрема, як:

попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства - застосовується в усіх випадках виявлення порушень бюджетного законодавства;

зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38 і 40 ч.1 ст. 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому ст.120 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 120 Бюджетного кодексу України зупинення операцій з бюджетними коштами можливе на строк до 30 днів або до усунення порушення бюджетного законодавства у межах поточного бюджетного періоду, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з нормоми пункту 2 Порядку зупинення операцій з бюджетними коштами, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 19.01.2011 №21 (надалі Порядок №21), зупинення операцій з бюджетними коштами застосовується у разі виявлення факту порушення вимог бюджетного законодавства, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 117 Бюджетного кодексу України, і полягає у зупиненні будь-яких операцій із здійснення платежів з рахунків розпорядників та/або одержувачів, крім випадків, визначених абзацами третім - шостим пункту 3 цього Порядку, на строк, встановлений частиною другою статті 120 Бюджетного кодексу України. При цьому складається протокол про порушення бюджетного законодавства.

У разі неусунення порушення вимог бюджетного законодавства розпорядником та/або одержувачем або незабезпечення ведення позовної роботи, спрямованої на усунення порушення вимог бюджетного законодавства, у строк, зазначений у розпорядженні про зупинення операцій, уповноважений орган має право на повторне застосування зупинення операцій з бюджетними коштами щодо такого розпорядника та/або одержувача у межах строку, встановленого частиною другою статті 120 Бюджетного кодексу України. Якщо в установлений строк розпорядником та/або одержувачем не усунуто порушення вимог бюджетного законодавства або не забезпечено ведення позовної роботи, спрямованої на усунення порушення вимог бюджетного законодавства, уповноважений орган має право на застосування іншого заходу впливу за порушення вимог бюджетного законодавства відповідно до частини першої статті 117 Бюджетного кодексу України (пункт 14 Порядку №21).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу як зменшення бюджетних асигнувань - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктом 24 (стосовно розпорядників бюджетних коштів), пунктом 29 та пунктом 38 частини першої статті 116 цього Кодексу.

Зменшення бюджетних асигнувань передбачає позбавлення повноважень на взяття бюджетного зобов`язання на відповідну суму на строк до завершення поточного бюджетного періоду шляхом внесення змін до розпису бюджету (кошторису) та у разі необхідності з подальшим внесенням змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок зменшення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2011 №255, визначає механізм зменшення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів у разі вчинення ними порушень бюджетного законодавства, визначених пунктами 24, 29 і 38 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України (далі - порушення бюджетного законодавства), зокрема і щодо нецільового використання бюджетних коштів - на суму такого використання.

Нормами пункту 8 зазначеного Порядку передбачається, що недостатність невикористаних бюджетних асигнувань у поточному році за бюджетними програмами державного бюджету або місцевих бюджетів (кодами та назвою Типової програмної класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) у цілому для зменшення бюджетних асигнувань є підставою для перегляду Міністром фінансів (керівником місцевого фінансового органу, головним розпорядником коштів відповідного бюджету) обсягів бюджетних асигнувань відповідному розпоряднику бюджетних коштів на наступні бюджетні періоди в сторону зменшення планових граничних обсягів видатків та надання кредитів.

Так, у матеріалах справи відсутні докази застосування до розпорядника бюджетних коштів такого заходу впливу за порушення бюджетного законодавства як зменшення бюджетних асигнувань (зокрема щодо коштів субвенції на здійснення підтримки окремих закладів та заходів у системі охорони здоров`я) на наступні бюджетні періоди.

З зазначеного випливає, що оскільки виконання вимоги №1 не призводить ані до зменшення бюджетних асигнувань позивачу у 2022 році, ані до стягнення з позивача коштів використаної ним суми субвенції на здійснення підтримки окремих закладів та заходів у системі охорони здоров`я за період квітня грудня 2020 року та січнясерпня 2021 року, то оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень не призвело до порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Таким чином, позовна вимога КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР до Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги №1 від 20.09.2021 не належить до задоволення.

При розгляді даної справи, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За такого правового регулювання та встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР до Управління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області про визнання протиправними та скасування результатів ревізії, вимоги №1 від 20.09.2021 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - КП"Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР (вул. Поповича, 35-а,м .Рівне,33017. ЄДРПОУ/РНОКПП 02000004)

Відповідач - Управління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області (пр-т Президента Грушевського, 3 а,м. Луцьк,Волинська область,43005. ЄДРПОУ/РНОКПП 40913671)

Повний текст рішення складений 14.04.2022.

Суддя Олег ГРЕСЬКО