Справа № 380/188/22
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/188/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:
до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі відповідач), в якій позивач просить:

1) визнати дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови перерахунку пенсії, розстрочки виплати належної пенсії, погашення у зв`язку з цим заборгованості, що виникла за пенсійними виплатами, погашення у зв`язку з цим заборгованості, що виникла за пенсійними виплатами, нарахування компенсації втрати частини доходів на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.09.2021 №С/5820 з 01.01.2018 незаконною;

2) зобов`язати відповідача:

- здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 20.09.2021 №С/5820 з 01.01.2018;

- здійснити повне погашення заборгованості з 01.01.2018, що виникла, у зв`язку з перерахунком за пенсійними виплатами на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.09.2021 №С/5820, одноразово;

-здійснити компенсацію втрати частини доходів на підставі довідки про розмір грошового забезпечення Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.09.2021 № С/5820, відповідно до положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ("Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-я ким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів."), з 01.01.2018, одноразово:

-видати виконавчий лист із зазначенням кожного зобов`язання відповідача;

-зобов`язати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чинний порядок перерахунку пенсій передбачає незаконну розстрочку її виплати. Вважає, що положення пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №103 від «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 (далі постанова №103) є незаконними з 01.01.2018.

До суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що перерахунок пенсії позивача здійснено у відповідності до закону. При цьому зазначає, що національне законодавство не передбачає індивідуального перерахунку пенсії по окремих особах. Вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачу призначена пенсія відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

26.11.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою б/н про перерахунок його пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №С/5820 від 20.09.2021.

23.12.2021 відповідач листом №19316-18646/Б-52/8-1300/21 повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку його пенсії на підставі згаданої довідки відповідно до постанови №103 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії.

Вважаючи відмову щодо проведення перерахунку та виплати пенсії позивача протиправними, останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги позивача незалежно від їх формулювання стосуються оскарження відмови відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача на підставі довідки від 20.09.2021 №С/5820 з 01.01.2018 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 17.07.1992 в редакції спірних правовідносин (далі Закон №2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону №2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина вісімнадцята статті 43 Закону №2262-ХІІ встановлює, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 63 Закону №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 1 березня 2018 року, та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103, текст якої офіційно оприлюднений 23 лютого 2018 року на Урядовому порталі.

Пунктом 1 Постанови №103 постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

У свою чергу, пунктом 2 Постанови №103 передбачено поетапність виплат підвищення перерахованої пенсії, відповідно до якого постановлено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення. Як встановив суд, 23.12.2021 відповідач листом №19316-18646/Б-52/8-1300/21 повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку його пенсії. Таким чином, звернувшись до суду 05.01.2022, позивач не пропустив строк звернення до суду.

Суд відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду у справі №826/3858/18, оскільки вони стосується права військовослужбовців на отримання відсотків суми підвищення пенсії за період з 05.03.2019. Натомість предметом спору у справі, яка розглядається, є право позивача на отримання підвищення пенсії з 01.01.2018 без розстрочення її виплати згідно з пунктом 2 постанови №103.

Таким чином, наведена позивачем судова практика Верховного Суду не є релевантною для вирішення по суті справи, яка розглядається.

Резюмуючи надання правової оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Визнання постанови Кабінету Міністрів України нечинною означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Отже, з набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18, позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, починаючи з 5 березня 2019 року.

Разом з тим, відповідно до положень статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституцій Суд України висловив правову позицію щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, вказавши, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з наведеного правила, закріплений частиною 1 аналізованої статті Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі №03/29-97 «Про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата)» Конституційний Суд України висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Конституційний Суд України 30.09.2010 ухвалив рішення №20-рп/2010 у справі щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 №2222-ІV, яким визначено юридичні наслідки визнання нормативно-правового акту нечинним, часові межі чинності такого акту, а також і відповідні межі дії відновлених норм з початкової редакції Основного Закону.

Відтак за загальним правилом моментом припинення календарної дії приписів закону в цих випадках є момент набрання законної сили відповідним судовим рішенням, тобто, відповідний акт визнається нечинним на майбутнє.

Зважаючи на викладене, суд вказує на те, що застосування принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі дає підстави для висновку про те, що скасування з 05.03.2019 в судовому порядку пункту 2 постанови №103 не впливає на результат розгляду справи №380/188/22 по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин - 01.01.2018 відповідні норми постанови №103 були чинними, а тому підлягали застосуванню відповідачем.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання» якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про те, що у позивача не було «законних сподівань» на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу.

З урахуванням наведеного суд висновує про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, розстрочки виплати належної пенсії з 01.01.2018 з урахуванням 100% розміру підвищення пенсії позивача та, як наслідок, до зобов`язання вчинити наведені дії.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постановах від 17.03.2021 у справі №560/3762/18, від 09.04.2020, у справі №640/19928/18, від 21.10.2020 у справі №640/20174/18, від 22.10.2020, у справі №640/17732/19, від 30.11.2020 у справі №520/9127/18.

Необхідно зазначити про те, що позовні вимоги про (1)погашення заборгованості, яка виникла у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з 01.01.2018, виходячи з 100% розміру підвищення та (2) нарахування компенсації втрати частини доходів мають похідний характер. Зважаючи на відмову у задоволенні первісних вимог, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні похідних вимог необхідно також відмовити повністю.

За змістом статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Порядок видачі виконавчого листа чітко регламентований. Згаданий документ видається за заявою осіб, на користь яких було ухвалено судове рішення, або їхніх представників після набрання судовим рішенням законної сили, а у справах, за якими рішення підлягає негайному виконанню, у день ухвалення судового рішення.

Суд вказує на те, що видача виконавчого листа не є матеріально-правовою вимогою, а тому знаходиться поза межами судового розгляду відповідної справи. Відтак вимоги позивача про видачу виконавчого листа необхідно залишити без задоволення.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, суд висновує про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд вказує на наступні обставини. Сплачений судовий збір у справі, яка розглядається, становить 1984,80 грн. (992,40 грн.*2). Між тим, залишаючи позовну заяву без руху, суд виходив з того, що предметом оскарження у відповідній справі є правомірність відмови відповідача щодо проведення перерахунку на підставі різних довідок про розмір грошового забезпечення позивача. У свою чергу, позивач повідомив суд, що зазначення різних довідок є технічною опискою. З огляду на вказане суд висновує про те, що позивач помилково сплатив судовий збір у розмірі 992,40 згідно з квитанцією №0.0..1 від 18.01.2022, а тому його слід повернути позивач з Державного бюджету України.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Повернути з Дежравного бюджету України ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя А.Г. Гулик