Справа № 480/8689/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2022 р. Справа № 480/8689/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міністерство оборони України), третя особа - Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі - третя особа, Сумський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки), в якій просив:
1) скасувати пункт 45 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначення мені одноразової грошової допомоги від 28.01.2021 № 13;
2) зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначення і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги від 28.01.2021 №13, з підстав, що позивача звільнено з військової служби 25.10.2019, а ступінь втрати працездатності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними з захистом Батьківщини та проходження військової служби встановлено 03.09.2020, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, встановлений пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач зазначає, що відповідачем не враховано те, що наявність хвороб, які були причиною його звільнення зі служби, пов`язані із захистом Батьківщини згідно довідки військово-лікарської комісії військової від 16.07.2020 №293, а у подальшому їх наявність підтверджена.
При цьому, відповідно до п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії.
Відтак, позивач вважає, що з дати, зазначеної у довідці МСЕК, а саме 03.09.2020, у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.
Ухвалою суду від 13.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представник Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки подав пояснення на позовну заяву, в якому вказав, що відповідно до пункту 7 Порядку №975, у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Оскільки позивач був звільнений з військової служби 25.10.2019, а ступінь втрати працездатності за повторним оглядом органами МСЕК встановлений 02.09.2020 тобто понад три місяці після звільнення з військової служби, то права на отримання одноразової грошової допомоги у нього не виникає.
Просив врахувати таке пояснення при прийнятті рішення у справі.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки абзацом 3 пункту 2 Постанови КМУ від 25.12.13 № 975 (в редакції станом на час встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності - з 02.09.2020) визначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до абзацу 3 п.3 Порядку № 975 (також в редакції станом на час встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності - з 02.09.2020), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Довідки МСЕК серії 10 ААА № 121863 від 03.09.2020, ступінь втрати професійної працездатності позивачу було встановлено саме 02.09.2020, а тому при вирішенні питання щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги необхідно керуватися законодавством, що діяло станом на цей день, а саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком № 975 в редакції станом на 02.09.2020.
Враховуючи те, що позивач був звільнений з військової служби з 25.10.2019, а ступінь втрати професійної працездатності позивачу було встановлено 02.09.2020, тобто вже після збігу трьох місяців після звільнення з такої служби, то права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.
Таким чином, на момент встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності, чинним законодавством України не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям військової служби за контрактом у разі встановлення останнім ступеня втрати професійної працездатності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби, а тому позивачем було невірно застосовані положення законодавства, через що останній не має права на отримання одноразової грошової допомоги.
Просив у задоволенні вимог відмовити.
Ухвалою суду від 09.11.2021 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій вкотре наголосив, що саме з дати, зазначеної у довідці МСЕК, у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, а не в момент звільнення як вважає відповідач.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України та був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) наказом командира 30 окремої механізованої бригади 25.10.2019 №176-рс, виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2019 №258 (а.с.11).
Позивач відповідно до посвідчення серії № НОМЕР_2 має статус учасника бойових дій (а.с.5). Під час первинного огляду 28.11.2019 органами МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у 20 відсотках, у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується копією довідки серії 10 ААА № 121793 (а.с.13, 29), копією свідоцтва госпітальної ВЛК в/ч НОМЕР_3 про хворобу від 28.08.2019 № 1935 (а.с.12).
Позивач звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про отриманням одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, після чого наданий пакет документів позивача було направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України та окремо направлено повідомлення позивачу через Липоводолинський районний військовий комісаріат з доведенням під підпис. (а.с.30, а.с.30 зворот).
Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 №16 відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що виплата допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена (а.с.14, 31-32).
У зв`язку з цим позивач звернувся до регіональної ВЛК, за результатом огляду якої ОСОБА_2 встановлено, що захворювання пов`язані з захистом Батьківщини. Окремо у витягу з протоколу засідання 12 Регіональної ВЛК вказано: "Причинний зв`язок за свідоцтвом про хворобу від 28.08.2019 №1935 (в якому вказано, що захворювання пов`язано з проходженням військової служби (а.с.12). 02.09.2020 позивачу видано довідку МСЕК, якою встановлено ступінь втрати працездатності у 20 відсотках, у зв`язку з захворюваннями пов`язаними з захистом Батьківщини. Вказане підтверджується копією довідки серії 10 ААА №121863 (а.с.16, 33), протоколом 12 регіональної ВЛК від 16.07.2020 № 293 (а.с.15).
За повторним зверненням позивача від 22.09.2020 (а.с.51), ІНФОРМАЦІЯ_3 було повторно направлено пакет документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України листом від 09.10.2020 №11/2213 (а.с.34).
Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.01.2021 №13 п.45 відмовлено у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що згідно п.7 ч.2. ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції Закону України від 06.09.2018 №2522-VIII) у разі отримання військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатні внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її військової служби.
Оскільки заявника звільнено з військової служби 25.10.2019, а 02.09.2020 встановлено ступінь втрати працездатності в наслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін (а.с.17, 35).
ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено рішення комісії Міністерства оборони України з витягом із протоколу до Липоводолинського районного військового комісаріату з проханням довести дану інформацію позивачу під підпис (а.с.37 зворот).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу») згідно із статтею 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), згідно із пунктом 11 якого військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно із п.13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Відповідно до п. 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
При цьому, за приписами п.7 Порядку №975, у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках, серед іншого від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Згідно із підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII, на який відповідач посилається в обґрунтування своєї позиції та прийняття оскаржуваного рішення, також передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Посилаючись на вказані норми представник відповідача вважає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, так як ступінь втрати працездатності був встановлений після спливу 3 місяців після звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Суд не погоджується з даними доводами, враховуючи наступне.
Дійсно, як встановлено судом, позивача було звільнено з військової служби 25.10.2019 (а.с.50) та вперше 28.11.2019, на підставі свідоцтва про хворобу №1935 від 28.08.2019, в якому госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_3 зазначено, що «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби» (а.с.12) та акта огляду МСЕК №635, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 20 % у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, про що 05.12.2019 ОСОБА_2 видано довідку серії 10 ААА № 121793 від 28.11.2019 (а.с.12,13). Тобто вказаний ступінь втрати працездатності був встановлений в межах тримісячного строку після звільнення позивача з військової служби.
При цьому, відповідно до п.2.4.5 Положення ВЛК регіону має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових (цивільних) лікувальних закладах, військових частинах; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК.
На виконання своїх повноважень 12 Регіональною військово-лікарською комісією за результатом огляду 16.07.2020 ОСОБА_1 , було встановлено, що захворювання позивача «Так, пов`язані із захистом Батьківщини», та відмінено причинний зв`язок встановленого позаштатною госпітальною ВЛК за свідоцтвом про хворобу від 28.08.2019 №1935 (в якому було вказано, що захворювання позивача пов`язано з проходженням військової служби). Вказане підтверджується копією витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 16.07.2020 №293, копією довідки серії 10 ААА №121863 від 02.09.2020 (а.с.16, 33).
Виходячи з викладеного, вперше ступінь втрати працездатності позивачу, звільненого за станом здоров`я, було встановлено ще 28.11.2019, на підставі рішення госпітальної ВЛК про причинний зв`язок захворювання, викладеного у свідоцтві про хворобу, "Так, пов`язано з проходженням військової служби". У подальшому 12 Регіональною військово-лікарською комісією було скасовано лише висновки госпітальної ВЛК в частині причинного зв`язку захворювання та змінено причинний зв`язок захворювань позивача на «Так, пов`язані із захистом Батьківщини». Однак, вказане не спростовує того факту, що вперше ступінь втрати працездатності позивачу було встановлено ще 28.11.2019, тобто в межах тримісячного строку після звільнення позивача з військової служби.
При цьому, відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Також слід вказати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Окремо в Рішенні від 6 квітня 2022 року N 1-р(II)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 статті 16 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (справа про посилений соціальний захист військовослужбовців) Конституційний Суд України зробив висновок, що конституційний обов`язок держави щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців (статті 17, 46 Конституції України) є значущішим, ніж будь-які цілі, досягнення яких законодавець визначав як підставу для запровадження обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі при зміні групи інвалідності, збільшенні відсотка втрати працездатності часовими рамками.
В Рішенні також відмічено, що «Конституційний Суд України зважає на те, що військовослужбовці, з урахуванням специфіки служби, піддаються екстремальним критичним навантаженням, які мають значний негативний вплив (екстремальний психогенний вплив) на особистість та за своїми наслідками вимагають надання психологічної допомоги та здійснення реабілітації. Визначено, що посттравматичний стресовий розлад може виникнути як відстрочена або затяжна реакція на кризову подію чи ситуацію загрозливого або катастрофічного характеру та може спровокувати виникнення дистресу (наказ Міністерства оборони України "Про затвердження Положення про психологічну реабілітацію військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, які брали участь в антитерористичній операції, здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи виконували службові (бойові) завдання в екстремальних умовах" від 9 грудня 2015 року N 702, зі змінами).
Конституційний Суд України зауважує, що згідно з Міжнародною класифікацією хвороб (ICD-10 Version:2015) посттравматичний стресовий розлад позначається як такий, що "виникає як відстрочена або затяжна реакція на стресову подію або ситуацію (коротку або тривалу) виключно загрозливого або катастрофічного характеру, яка, ймовірно, спричинить поширений дистрес майже у кожного <...>. У невеликій частині випадків стан може мати хронічний перебіг протягом багатьох років з остаточним переходом до стійкої зміни особистості".
Отже, Конституційний Суд України вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причиново-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняльний (преклюзивний) строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку». (п.п.5.3, 6.1).
Враховуючи, встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийняте без врахування всіх обставин у справі, а тому не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, з урахуванням ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним визнати таке рішення протиправним та скасувати, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суду.
При цьому, посилання відповідача на постанови Верховного Суду України від 12.02.2019 у справі №816/1458/18, від 17.05.2019 у справі №1640/2918/18 суд не приймає до уваги, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що обставини наведених вище справ та справи, що розглядається є відмінними.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене п.45 протоколу від 28.01.2021 №13, яким ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суду.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 12.04.2022.

Суддя І.Г. Шевченко