Справа № 580/538/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року справа № 580/538/22
14 годин 10 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/538/22
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Хоменка, буд. 19, м. Черкаси, 18008, )
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

21.01.2022 позивач, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (так званого базового місяця) для розрахунку індексації;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін (так званого базового місяця), для розрахунку індексації.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду (суддя Нужна А.Г.) від 26.01.2022 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). На підставі розпорядження керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 28.03.2022 №136 проведено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи №580/538/22 - справа передана на розгляд судді Трофімовій Л.В., у зв`язку із чим ухвалою суду від 28.03.2022 прийнято адміністративну справу №580/538/22 до свого провадження, здійснено перехід із спрощеного провадження до загального, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, починаючи з 28.03.2022 та призначено підготовче засідання на 06.04.2022 - закрите підготовче і призначений розгляд справи по суті.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 28.03.2015 до 19.10.2020 проходив військову службу у Шполянському районному військовому комісаріаті. У період з 01.12.2015 до 28.02.2018 включно позивачеві не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення коштів, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату. Листом від 01.12.2021 №6/7/908 позивача було повідомлено про те, що у спірний період індексацію не нараховано, позаяк базовим місяцем для її розрахунку є грудень 2015 року. Позивач зазначає, що підставою для встановлення базового місяця є підвищення окладів особи, у зв`язку із чим, у спірний період базовим місяцем під час обчислення індексації має бути «січень 2008 року», що свідчить, на думку позивача, про допущену відповідачем протиправну бездіяльність.
Відповідач позов не визнав, 05.04.2022 вх.10431/22 надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідно до вимог Департаменту фінансів Міністерства оборони України (лист від 04.01.2016 № 248/9/1/2) індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася до окремого роз`яснення. Командування відповідача діяло відповідно до чинного законодавства та роз`яснення від 26.03.2018, позаяк інших розпоряджень не було. Фінансування відповідача на виплату індексації грошового забезпечення у спірний період вищим фінансовим органом не здійснювалося. Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 № 220/5140 Порядок № 1078 не передбачає механізму виплати індексації грошового забезпечення в поточному бюджетному році за минулі періоди. У частині застосування до спірного періоду базового місяця січень 2008 року відповідач пояснив, що місяць підвищення оплати праці (суми її постійних складових) є базовим під час проведення індексації. Встановлення базового місяця належить до повноважень відповідача, доказів неправильного визначення відповідачем базового місяця не надано. У задоволенні позовних вимог відповідач просить відмовити повністю.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.
Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що згідно відомостей військового квитка серії НОМЕР_2 позивач з 28.03.2015 до 19.10.2020 проходив військову службу у Шполянському районному військовому комісаріаті. Згідно з витягом з наказу командира військового комісара Шполянському районному військовому комісаріаті від 19.10.2020 №103 відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 15.10.2020 №295 позивача звільнено у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення з 19.10.2020.
У відповідь на звернення позивача щодо виплати індексації, відповідач листом від 01.12.2021 №6/7/908 повідомив, що згідно вимог Постанови №1013 і Порядку №1078, грудень 2015 року є місяцем підвищення грошових доходів населення (грошового забезпечення військовослужбовців) випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Для проведення подальшої індексації доходів, обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 відповідно до Порядку №1078. Відповідно до вимог абзацу дев`ятого пункту 5 Порядку №1078 та Додатку 5 до Порядку №1078 для визначення індексу споживчих цін, з метою проведення подальшої індексації позивачу, починаючи з січня 2016 здійснювалося обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком. Вказане обчислення здійснювалося до перевищення нарахованої суми індексації розміру підвищення доходу (грошового забезпечення) у грудні 2015 року. Оскільки нарахована сума ймовірної індексації протягом січня 2016 року - лютого 2018 року не перевищила розмір підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом у грудні 2015 року, то відповідно не відновилася індексація грошового забезпечення в межах прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб в цьому періоді, тому нарахована індексація за період з грудня 2015 року до березеня 2018 року відповідно до норм та правил, визначених Порядком №1078 становить 0,00 гривень щомісячно. Вважаючи бездіяльність відповідача у не нарахуванні та не виплаті вищевказаних сум індексації протиправною, позивач звернувся до суду.
Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право, зокрема на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку із специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах щодо захисту майнового інтересу пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства належать застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Спеціальним законом, що регулює відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011). Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону №2011 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Згідно з абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону України №2011 встановлено, що грошове забезпечення належить індексації відповідно до закону. Пунктом 1.9 Інструкції закріплено, що індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється у порядку та розмірах, установлених законодавством.
Відповідно до статті 18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (надалі Закон № 1282). Статтею 2 Закону № 1282 передбачено, що індексації належать грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації належать грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до статті 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення здійснюється у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, що установлюється у розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для здійснення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, під час визначення обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 6 Закону № 1282 визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що належить індексації у межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок здійснення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для здійснення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078). Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 закріплено, що індексації належать грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, що не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації належать грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією із державних гарантій в оплаті праці. У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №825/565/17 зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства України здійснення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Законом № 1282 та Порядком № 1078 визначено джерело коштів на здійснення індексації. Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника установи, позаяк йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.
Судом встановлено, що у зв`язку із відсутністю відповідних видатків на здійснення індексації грошового забезпечення зазначені кошти позивачу, починаючи з грудня 2015 року до березня 2018 року не нараховувалися і не виплачувались, відповідач не надав відомості про нарахування індексації та/або про наявну заборгованість щодо спірних правовідносин та/або вжитих заходів для отримання коштів з метою проведення індексації та/або доказів на підтвердження відсутності фінансування/бухгалтерських довідок змін у кошторисі. Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача про відсутність фінансування, брак коштів для виплати індексації грошового забезпечення, як неналежного доказу неможливості здійснення нарахування індексації за умов зростання споживчих цін (інфляції), зміни розміру окладів / тарифної сітки у контексті не здійснення нарахування індексації грошоволго забезпеченя та відповідних виплат.
Відповідачем не надано суду доказів того, що фінансові ресурси кошторисно-бюджетного фінансування Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не були забезпечені, кошти на індексацію грошового забезпечення були відсутні, чи було досягнуто балансу інтересів без шкоди для особи та реалізації правомірних очікувань позивача. Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У постановах Верховного Суду у справі № 825/1987/17 (ЄДРСР 82473199) та у справі №240/4911/18 (ЄДРСР 83142497) зазначено про безпідставність доводів відповідача щодо здійснення індексації грошових доходів виключно за наявності на це коштів та у межах фінансових ресурсів, позаяк стаття 5 Закону № 1282 вказує на джерела коштів, тому тягар доказування обставин у цій справі відповідачем не виконано повністю. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернення до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, що має сформулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень (його рішення), що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.
Суд зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № п/800/259/15 (ЄДРСР 54398764) бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, що виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.
Оцінюючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 до 28.02.2018 за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, встановлений законами України, тому у цій частині вимоги належить задовольнити.
У частині визнання протиправною бездіяльності відповідача у невиплаті ненарахованої суми належить відмовити як передчасній вимозі.
Надаючи оцінку позовній вимозі про зобов`язання відповідача виплатити індексацію грошового забезпечення із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року, суд зазначає про передчасність з огляду на таке.
Згідно з пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Аналіз норм дає підстави дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим під час здійснення індексації.
Встановлення місяця підвищення (базового місяця) відповідно до положень Порядку №1078 та Закону № 1282 належить до повноважень відповідача, доказів неправильного визначення відповідачем базового місяця суду не надано, нарахування не здійснено.. З огляду на повноваження відповідача, а також те, що питання визначення базового місяця буде використано відповідачем під час нарахування індексації, тому у цій частині права позивача не порушувалися, і наразі немає підстав вважати про намір суб`єкта владних повноважень порушувати права позивача у цій частині. Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України суд у конкретній справі вирішує спір, предмет якого існує на час розгляду справи, і не може приймати рішення на майбутнє, у зв`язку з чим у задоволенні зазначеної частини вимоги належить відмовити.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Pedersen and Baadsgaard проти Данії від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Суд дійшов висновку відмовити у частині першої позовної вимоги - визнанні протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ненарахованої суми та вказівки щодо конкретного базового місяця як передчасним.
Суд з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, враховуючи закріплений у статті 8 Конституції України принцип верховенства права та визначене статтею 2 КАС України завдання адміністративного судочинства дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з утриманням належних до сплати податковим агентом податків та зборів за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 із врахуванням підстав, визначених Законом № 1282 та Порядком №1078 і висновками суду, позаяк листи носять рекомендаційний характер.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України під час часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат зі сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 5, 6-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 (включно).
Зобов`язати Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 (включно) з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];
відповідач: Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки [вул. Хоменка, буд. 19, м. Черкаси, 18008, ].
Судове рішення складене 14.04.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА