Справа № 380/12376/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/12376/21 пров. № А/857/22654/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Кедик М.В.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Львові 09 листопада 2021 року у справі №380/12376/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

27.07.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 16.03.2018 № , № , № .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Суд першої інстанції вказав, що у разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. Суд першої інстанції зазначив, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку та вказав, що норми пункту 8 підрозділ 1 розділу XX Перехідних положень ПК України стосуються регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Суд першої інстанції дійшов висновку, що сума прощеної позивачу основної заборгованості за кредитом 87 255,32 USD та 1 000 USD, є доходом платника податку в повному обсязі та підлягає оподаткуванню як податком на доходи фізичних осіб так і військовим збором.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки, про отримання додаткового блага є передчасними та жодними належними доказами не підтвердженими. Скаржник вказує, що нарахування штрафних (фінансових) санкцій можливе за наслідком встановлення вини щодо невчасної сплати податкових зобов`язань, які позивач заперечує. Скаржник зазначає, що відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України та вказує, що грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Скаржник вважає, що сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід, разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Скаржник звертає увагу, що у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку. Скаржник вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати й положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України. Враховуючи викладене вище, вважає, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) є вагомою та достатньою підставою для висновків податкового органу про те, що відбулося прощення саме основної суми боргу. Зазначає, що про прощення боргу позивач повідомлений особисто під підпис, а матеріали справи не містять будь-яких доказів зміни умов договору про надання кредиту від 26.05.2005 №600/07-076 щодо валюти зобов`язання, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що з 29.01.2018 по 31.01.2018 ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 02.02.2018 №233/13-01-13-10/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлені порушення: - абз.«д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02.12.2010№ 2755-VI із змінами та доповненнями та донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 418 280,42 грн; - п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями в частині несвоєчасного подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 року; - пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014 №71- VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік на загальну суму 31462,38 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення: - від 16.03.2018 № про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням на суму 418 280,42 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 104 570,11 грн; - від 16.03.2018 № про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму податкового зобов`язання у розмірі 31 462,38 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7 865,60 грн.; - від 16.03.2018 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 170 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно з підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.47. пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 164.1 статті 164 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 164.1.3. пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Так, частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17, від 05 жовтня 2021 року у справі №420/3051/19, від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, для правильного вирішення справи та встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини. При цьому, для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином банк-кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а визнання банком прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.

Так, в акті перевірки від 02.02.2018 №233/13-01-13-10/ НОМЕР_1 контролюючим органом зазначено, що відповідно до листа ПАТ «ПУМБ» від 09.08.2016 №КНО-08.1.2.2/39 фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 18.11.2015 прощено борг за Кредитним договором в сумі 87 255,32 доларів США, що відображено в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» за ознакою доходу « 126» відповідно до абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Окрім того, контролюючим органом зазначено, що відповідно до «Заяви про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням» ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 01.12.2015 прощено борг за Кредитним договором №600/07-076 від 26.05.2005 в сумі 1000 доларів США, що відображено в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» за ознакою доходу « 126» відповідно до абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, який підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Перевіркою правильності визначення загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи - платника податку, відображеного в податкових деклараціях, встановлено, що ОСОБА_1 за 2015 рік в податковій декларації про майновий стан і доходи занизив суму доходів у вигляді додаткового блага за 2015 рік на 2 097 492,11 грн.

Так, відповідно до долученої до матеріалів справи копії повідомлення про прощення боргу ОСОБА_1 повідомлено, що 18.11.2015 за кредитним договором прощено частину боргу у розмірі 87 255,32 доларів США.

Відповідно до долученої до матеріалів копії Заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, просилось здійснити погашення кредитної заборгованості (в тому числі достроково) в порядку черговості, яка передбачена в п.3.10 Договору про внесення змін №3 від 25.11.2015 до Договору кредиту №600/07-076 від 26.05.2005 в загальній сумі 1 000 доларів США шляхом договірного списання коштів з поточного рахунку № НОМЕР_2 . Заявою підтверджено наявність вказаної суми на поточному рахунку № НОМЕР_2 . Також, керуючись п.3.4 Договору про внесення змін №3 від 25.11.2015 до Договору кредиту №600/07-076 від 26.05.2005, просилось здійснити анулювання (прощення) заборгованості за Договором кредиту в загальній сумі 1000 доларів США. Датою анулювання (прощення) заборгованості вважається 01 грудня 2015 року.

Слід зауважити, що відповідно до умов Додаткової угоди №5851476/1 до Кредитного договору №5851476 від 19.11.2007 про припинення зобов`язань шляхом прощення боргу від 18.11.2015, цією угодою Банк (ПАТ «ПУМБ») та Позичальник ( ОСОБА_1 ) визнають, що сума заборгованості Позичальника перед Банком за кредитним договором станом на дату підписання цієї угоди « 18 листопада 2015 року» становить 227 445,52 USD (Двісті двадцять сім тисяч чотириста сорок п`ять доларів США 52 центи).

Цією ж Додатковою угодою Банк та Позичальник дійшли згоди (п.3.1), що враховуючи скрутне фінансове становище Позичальника, Банк застосовує відносно Позичальника процедуру прощення боргу за Кредитним договором відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України за умови: отримання Банком в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суми коштів від продажу майна, яке перебуває в іпотеці у Банку, у розмірі 36 205,37 USD (тридцять шість тисяч двісті п`ять доларів США 37 центів), протягом 1 (одного) дня з дня укладення цієї Додаткової угоди. Суми коштів, сплачені Позичальником в розмірі, більшому ніж встановлено цим пунктом угоди, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості Позичальника за Кредитним договором; Банк та Позичальник визначили, що у разі повного виконання умов, передбачених п.3 цієї угоди, сума заборгованості Позичальника за кредитним договором, яка становить різницю між сумою, зазначеного у п.1.1 цієї Додаткової угоди та загальною сумою, отриманою Банком відповідно до п.3. цієї угоди, підлягає прощенню (анулюванню) Банком. При цьому Позичальник гарантує, що припинення зобов`язання прощенням боргу не порушує прав третіх осіб щодо майна Позичальника.

Відповідно до квитанції від 18.11.2015 позивач сплатив 36 205,37 дол.США для погашення вказаного кредиту, що і мало наслідком визнання Банком кредитного договору №5851476 від 19.11.2007 закритим 18.11.2015 у зв`язку з виконанням Клієнтом всіх зобов`язань перед Банком в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Тобто, законодавець пов`язує задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання.

Таким чином, отримання Банком в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором суми коштів від продажу майна, яке перебуває в іпотеці у Банку, у розмірі 36 205,37 USD вважається належним виконання позивачем вимог Іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з Кредитного договору №5851476 від 19.11.2007.

Так, листом ПАТ «ПУМБ» від 18.11.2015 №1507 підтверджено, що кредитний договір №5815476 від 19.11.2007 закритий 18.11.2015 у зв`язку з виконанням Клієнтом (позивачем) всіх зобов`язань перед Банком в повному обсязі.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» від 13.04.2021 №1383-IX, для визнання поняття безнадійна заборгованість встановлено нову ознаку, а саме: заборгованість фізичної особи, яка залишилася непогашеною перед іпотекодержателем після здійснення згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, якщо законом або договором передбачено, що після завершення такого позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником - фізичною особою основного зобов`язання є недійсними (абз. «и» пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України).

Отже, у випадку погашення зобов`язання за іпотечним кредитом в іноземній валюті за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття кредитором права власності на такий предмет іпотеки (отримання коштів від продажу такого), у платника податків не виникає оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді анулювання (прощення) боргу.

Щодо ж заяви ОСОБА_1 про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, то суд апеляційної інстанції зауважує, що всупереч вимогам підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, з вказаної заяви не можливо встановити правову природу такої суми, яка включена Банком до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ), що поданий ПАТ «Укрсоцбанк», на який покликається відповідач у відзиві на апеляційну скаргу як на вагому та достатню підставу для висновку про прощення саме основної суми боргу, в матеріалах справи відсутній. Такий не підтверджує суму доходу, оскільки донараховуючи спірні зобов`язання в частині Опції 50-50 контролюючим органом не досліджено ні Договору кредиту №600/07-076 від 26.05.2005, ні Договору про внесення змін №3 від 25.11.20215 до Договору кредиту №600/07-076 від 26.05.2005, ні Договорів про внесення змін №1та №2, а тому на день прийняття рішення податковий орган такі донарахування здійснив передчасно, не встановивши усіх обставин.

Вище встановлені обставини дають суду апеляційної інстанції констатувати протиправність прийнятих відповідачем податкового повідомлення-рішення від 16.03.2018 № про збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням на суму 418 280,42 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 104 570,11 грн. та податкового повідомлення-рішення від 16.03.2018 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 170 грн. винесеного за несвоєчасне подання декларації про майновий стан і доходи за 2015 року, які підлягають скасуванню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючим органом не перевірено правового статусу прощеної заборгованості та, відповідно, наявності у позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Оскільки, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого фізичною особою, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, за встановленої судом апеляційної інстанції протиправності донарахування контролюючим органом позивачу податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, податкове повідомлення-рішення від 16.03.2018 №, яким донараховане грошове зобов`язання за платежем військовий збір на суму податкового зобов`язання у розмірі 31 462,38 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7 865,60 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №380/12376/21 скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.03.2018 № , № , № .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко