Справа № 380/548/22
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року

справа №380/548/22

провадження № П/380/550/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (81151 Львівська область, Пустомитівський район, с.Давидів, вул.Незалежності, 1а ), в якій позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Давидівської сільської ради №319- 9/2021 про відмову в наданні у власність земельної ділянки в межах кадастрового номеру :22:000:0203 площею 0,12 га. для ведення садівництва та дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок відповідно до п.5 ст.116 Земельного кодексу України, тобто земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом;

-визнати протиправним та скасувати рішення Давидівської сільської ради №316- 9/2021 про відмову в наданні у власність земельної ділянки в межах кадастрового номеру :22:000:0203 площею 0,385га. для особистого селянського господарства та дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок відповідно до п.5 ст.116 Земельного кодексу України, тобто земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом;

-зобов`язати Давидівську сільську раду (Львівська область, Пустомитівський район, с.Давидів, вул.Незалежності, 1а, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах кадастрового номеру :22:000:0203 для ведення особистого селянського господарства площею 0,385 га на території Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області;

-зобов`язати Давидівську сільську раду (Львівська область, Пустомитівський район, с.Давидів, вул.Незалежності, 1а, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах кадастрового номеру :22:000:0203 для ведення садівництва площею 0,12 га на території Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.07.2021 він подав до Давидівської сільської ради заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для садівництва площею 0,12га та про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 0,385га на території Давидівської ОТГ Пустомитівського району Львівської області. До вказаних вище заяв додав: копії паспорта та ідентифікаційного номеру; графічні матеріали, на яких зазначено бажані місця розташування земельних ділянок. Відповідно до графічних матеріалів бажані земельні ділянки розташовані на території Давидівської ОТГ Пустомитівського району Львівської області. Водночас, рішеннями №316-9/2021, №319-9/2021 сесії VIII демократичного скликання Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 31.08.2021 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок відповідно до п.5 ст.116 Земельного кодексу України, тобто земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Позивач не погоджується із такими діями відповідача, оскільки згідно відповіді №2880 від 09.09.2021 Давидівською сільською радою рішень щодо передачі в користування земельних ділянок за кадастровим номером :22:000:0203 не приймалось. Тому вважає, що рішення №316-9/2021, №319-9/2021 сесії VIII демократичного скликання Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 31.08.2021 про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, з подальшою передачею зазначених земельних ділянок у власність, є протиправними, необгрунтованими, та такими, що суперечить чинному законодавству України, оскільки наведені у них мотиви є такими, що суперечать положенням ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, якою визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, натомість у ньому не наведено жодної із передбачених підстав. Просив суд задовольнити позов повністю.

Ухвалою суду від 17.01.2022 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою суду від 15.02.2022 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 ЗК України. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу відведення земельних ділянок державної або комунальної власності, а саме:1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо відведення земельної ділянки; 2) отримання ним відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або вмотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади (органу місцевого самоврядування), який передає земельні ділянки державної комунальної) власності у власність (користування), про що, в свою чергу, цей орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (користування) або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність (користування). Водночас зазначає, що в листі №2880 від 09.09.2021 вказано, що Давидівською сільською радою рішень щодо передачі в користування земельної ділянки за кадастровим номером :22:000:0203 не приймалось. Але це не означає, що у особи, яка фактично користується вказаною вище земельною ділянкою відсутні документи чи відомості про право користування земельною ділянкою. У даному випадку така земельна ділянка не може бути надана у користування чи власність іншим юридичним чи фізичним особам у встановленому законом порядку, як вільна ділянка. Вказана в даному позові земельна ділянка має цілий список користувачів, що підтверджується довідками Звенигородського старостинського округу. Дані громадяни, фактично користуються земельними ділянками і кожен особисто здійснює відповідні кроки для реєстрації свого городу згідно з вимог чинного законодавства. На думку відповідача, позовні вимоги позивача побудовані на неправильному застосуванні норм матеріального права та такі, що суперечать земельному законодавству та принципам місцевого самоврядування. Вважає позовні вимоги безпідставними та просив у задоволенні позову відмовити.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. Суд на підставі частини шостої статті 162 КАС України вирішує справу за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позо;вні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

30.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Давидівської сільської ради із клопотаннями про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність:

-земельної ділянки, в межах кадастрового номеру :22:000:0203 для ведення садівництва площею 0,12га на території Давидівської ОТГ Пустомитівського рвйону Львівської області;

-земельної ділянки, в межах кадастрового номеру :22:000:0203 для ведення особистого селянського господарства площею 0,385га на території Давидівської ОТГ Пустомитівського району Львівської області.

До клопотань позивач долучив наступні документи: копії документів, що посвідчує особу; копії документів про присвоєння ідентифікаційного номера фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; графічні матеріали, на яких зазначені бажані місця розташування та розмір земельних ділянок.

31.08.2021 на ІХ сесії VIIІ демократичного скликання Давидівської сільської ради розглянуто заяви громадянина ОСОБА_1 та прийнято рішення №316-9/2021, №319-9/2021 про відмову позивачу у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок відповідно до п.5 ст.116 Земельного кодексу України, тобто земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною закону. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з ч.1 ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом на підставі ст.146 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ст.25 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 вищезгаданого Закону, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 46 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до пунктів а та б ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом а ч.3 ст.22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з абз.1 ч.1 та ч.2 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом в ч.3 ст.116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Положеннями частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Частиною 1 ст.122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми свідчить, що земельним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 17.04.2018 у справі №812/1557/17, від 24.04.2018 у справі №814/1961/17, від 19.06.2018 у справі №806/2687/17, у справі № 806/2982/17 та у справі №820/5348/17, від 10.07.2018 у справі №806/3095/17, від 05.03.2019 у справі №360/2334/17 та у справі №360/2334/17, від 09.10.2020 у справі №1840/3664/18, від 06.12.2019 у справі №813/4498/16, від 15.08.2019 у справі №806/987/18, та від 16.09.2021 у справі № 480/4011/18.

Суд встановив, що позивач звертався із клопотаннями від 30.07.2021 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах кадастрового номеру :22:000:0203 для ведення садівництва площею 0,12га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,385га на території Давидівської ОТГ Пустомитівського району Львівської області.

Тип власності земельної ділянки, в межах якої позивач просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою частини земельної ділянки, з кадастровим номером :22:000:0203 комунальна власність, цільове призначення 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категоії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) землі запасу, площа 1,515 га.

31.08.2021 на ІХ сесії VIIІ демократичного скликання Давидівської сільської ради розглянуто заяви громадянина ОСОБА_1 та прийнято рішення №319-9/2021, №316-9/2021 про відмову позивачу у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок відповідно до п.5 ст.116 Земельного кодексу України, тобто земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Аналізуючи зазначені в оскаржуваних рішеннях підстави їх прийняття, суд зауважує таке.

У рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Покликання відповідача на те, що спірними земельними ділянками фактично користуються інші громадчяни, кожен з яких особисто здійснює відповідні кроки для реєстрації свого городу згідно з вимог чинного законодавства судом не може бути взято до уваги, оскільки жодних доказів в підтвердження даного факту відповідачем не подано. Діючим законодавством передбачено перелік процедур для отримання земельної ділянки, за результатами кожної з яких слідує документальне оформлення, проте, жодних таких доказів суду не представлено.

При цьому, суд зазначає, що якщо особою, яка звернулася до відповідного органу місцевого самоврядування, виконано усі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, то відповідно підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

У той же час, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним із етапів визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок і не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.02.2022 у справі №440/1949/19.

Також у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17 зазначено, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку вказаного проекту, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог Земельного кодексу України.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що наведена в рішеннях №316-9/2021, №319-9/2021 підстава відмови в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою (земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом) не відповідає фактичним обставинам по справі.

Інших підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою оскаржуване рішення відповідача не містить.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території сільської ради із складу земель запасу (кадастровий номер :00:003:0628, загальна площа 60,2451 га, код 16.00 - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) було предметом дослідження в постанові Верховного Суду від 01.02.2022 у справі №440/1949/19, в якій касаційний суд дійшов до висновку про скасування рішення про відмову в наданні такого дозволу за відсутності визначених законодавством підстав.

Крім того, як акти індивідувальної дії оскаржувані рішення повинні бути конкретними, тобто в них має бути чітко сформульовано юридичне волевиявлення суб`єкта адміністративного права, який видає такі акти; розв`язано за їх допомогою конкретні, а саме індивідуальні, справи або питанння, що виникають у сфері державного управління; чітко визначено адресата, конкретну особу або осіб; зазначено виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Натомість, оскаржувані рішення не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжують його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивача виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

З оскаржуваних рішень не видно, які саме норми Земельного кодексу України, Закону України Про особисте селянське господарство, Про землеустрій та Цивільному кодексу України були не дотримані позивачем при зверненні до відповідача з вказаними клопотаннями, а також чому недотримання вимог означених нормативно-правових актів спричинили прийняття відповідних рішень.

Таким чином, невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості актів індивідуальної дії призводить до їх протиправності, а відтак рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області від 31.08.2021 №319-9/2021, №316-9/2021 є протиправними та підлягають скасуванню.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17 зазначила таке.

Щодо ефективності обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим, з наведених обставин таких судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосується лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні.

З цих підстав суд дійшов висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу. При цьому, суд зазначає, що при прийнятті рішення відповідач не вправі відмовляти позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих підстав, які не знайшли свого підтвердження при оцінці судом у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №806/2540/17.

Надаючи оцінку вимозі позивача про зобов`язання відповідача надати дозвола на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та садівництва на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, суд вважає, що її задоволення призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки відповідач має обов`язок перевірити комплектність поданих позивачем документів та їх відповідність вимогам ст.. 118 Земельного кодексу України.

Тому, суд, у цьому випадку, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 та прийняти відповідні рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки протиправні дії відповідача зумовили звернення позивача із даною позовною вимогою, стягненню підлягає сплачений позивачем судовий збір в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (81151, Львівська область, Львівський район, с.Давидів, вул.Незалежності, 1а ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №319- 9/2021 від 31.08.2021 Про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення у власність земельної ділянки на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах кадастрового номеру :22:000:0203 площею 0,12га для ведення садівництва.

Зобов`язати Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах кадастрового номеру :22:000:0203 для ведення садівництва площею 0,12га на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Визнати протиправним та скасувати рішення Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області №316- 9/2021 від 31.08.2021 Про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення у власність земельної ділянки на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах кадастрового номеру :22:000:0203 площею 0,385га для особистого селянського господарства.

Зобов`язати Давидівську сільську раду Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах кадастрового номеру :22:000:0203 площею 0,385га для особистого селянського господарства на території Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Стягнути з Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області (81151 Львівська область, Львівський район, с.Давидів, вул.Незалежності, 1а ) за рахунок її бюджетних асигнувань 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири)грн.80коп. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.