Справа № 480/11572/21
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2022 року Справа № 480/11572/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/11572/21 за позовом ОСОБА_1 до Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною відмову Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області, викладену у рішенні другого пленарного засідання четвертої сесії восьмого скликання від 10.08.2021, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Липоводолинської селищної ради Роменського району (колишнього Липоводолинського) Сумської області;

- зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою з метою передачі у власність земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 11.03.2020 №18-10211/16-20-СГ позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області, орієнтовним розміром 2,0 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. На підставі цього наказу розроблено проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. Позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою, проте рішенням Липоводолинської селищної ради від 10.08.2021 вирішено не затверджувати вказаний проект землеустрою, чим допущено порушення права позивача на отримання у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Ухвалою суду 15.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у справі без виклику сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що вся процедура отримання безоплатно у власність земельної ділянки позивачем розпочиналась з наміром отримати у приватну власність землі державної форми власності, а в процесі приватизації позивач вже має намір приватизації землі комунальної форми власності. У даний час законодавчо не урегульовано можливість заміни розпорядника земель, або можливість зміни форми власності під час процесу отримання земельних ділянок у приватну власність у межах норм, визначених ст. 121 Земельного кодексу України. Липоводолинська селищна рада не надавала дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності. Дозвіл позивачем було отримано для виготовлення проекту землеустрою саме за рахунок земель державної власності, але проект ним було виготовлено вже за рахунок земель комунальної форми власності, при чому без погодження та навіть без повідомлення Липоводолинської селищної ради про намір отримати у власність земельну ділянку саме з комунальної власності. Тобто, по суті, позивач за власним розсудом лише замінив розпорядника земель в ході процесу приватизації за власним розумінням та у особистих цілях.

У той же час, позивач всупереч п. 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, не повідомив Липоводолинську селищну раду протягом місяця з дня набрання вищевказаного пункту розділу X Земельного Кодексу про надання дозволу Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність на території Липоводолинської селищної ради.

Крім того, на даний час спірну земельну ділянку місцеве населення на підставі численних рішень Липоводолинської селищної ради використовує для городництва (цей факт очевидний із загальнодоступних джерел інформації а саме з Публічної кадастрової карти України на якій видно земельні наділи для жителів смт. Липова Долина). Ця обставина була врахована як одна з головних під час прийняття депутатами Липоводолинської селищної ради рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність позивачу земельної ділянки та передачі земельної ділянки у власність. Тобто в даному випадку інтереси суспільства були враховані як більш пріоритетні ніж інтереси фізичної особи.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача у відзиві вказав, що заявлений позивачем через його представника розмір судових витрат у декілька разів перевищує розмір оплати аналогічних послуг, які здійснюються державою на постійній основі і є загальноприйнятою та співмірною як для адвокатів, що надають аналогічні послуги за цю оплату, так і для державних органів.

Крім того, у відзиві заявив клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 31.01.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області видано наказ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою" від 11.03.2020 № 18-10211/16-20-СГ, яким позивачу, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області, орієнтовним розміром 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 21).

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області, площею 2,0000 кадастровий номер: :03:005:0298 (а.с. 16-35).

ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області проект землеустрою був погоджений, про що зазначено в п. 10 Висновку про розгляд документації із землеустрою від 14.07.2020 № 8968/82-20 (а.с. 33).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Липоводолинської селищної ради та надання земельної ділянки площею 2,0 га у власність.

Пунктом 23 рішення 4 сесії 8 скликання Липоводолинської селищної ради від 10.08.2021 "Про затвердження проектів землеустрою" вирішено не затверджувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Липоводолинської селищної ради, Липоводолинського району, Сумської області. (а.с. 12).

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями комунальної власності територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За приписами ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" свідчить про те, що рішення щодо затвердження технічної документації для передачі земельної ділянки у власність повинно бути прийняте саме на пленарному засіданні ради.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач, маючи право безоплатно набути у власність земельну ділянку за рахунок земель державної власності, отримав відповідний дозвіл та дотрималась визначеної законодавством процедури виготовлення та погодження проекту землеустрою. Так, позивач отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовив проектну документацію, яка була розроблена та погоджена в установленому порядку.

Відповідач не надав до суду доказів наявності обмежень, установлених містобудівною чи землевпорядною документацією, зокрема схемами землеустрою і техніко-економічними обґрунтуваннями використання та охорони земель територіальної громади, комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, або заборон, які б не узгоджувались із цільовим призначенням, визначеним у проекті землеустрою, щодо відведення відповідної ділянки для надання її у власність позивачу, а також наявності прав інших громадян чи юридичних осіб на відповідну земельну ділянку.

Відповідно до пункту 3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З копії витягу з рішення 4 сесії 8 скликання Липоводолинської селищної ради від 10.08.2021 "Про затвердження проектів землеустрою", яким вирішено не затверджувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області вбачається, що воно не містить жодних обґрунтувань такої відмови.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У спірних правовідносинах відповідач не розглянув заяви позивача у встановленому порядку. Отже, відповідачем при розгляді клопотання позивача не надана йому оцінка на предмет відповідності вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, тому вказане клопотання підлягає розгляду повноважним органом на відповідність вимогам закону.

Посилання представника у відзиві на те, що позивач не повідомив про отримання дозволу всупереч п.24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а також на те, що на даний час спірну земельну ділянку місцеве населення на підставі численних рішень Липоводолинської селищної ради використовує для городництва суд не приймає до уваги, оскільки дані доводи не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Доказів на спростування на зазначеного суду не надано.

Будь-яких інших підстав, визначених Земельним кодексом України, для відмови у затвердженні проекту землеустрою представник відповідача суду не повідомив.

Крім того, суд наголошує, що проект землеустрою був погоджений без зауважень та в ньому зазначено, що даний проект відповідає земельному законодавству та прийнятих відповідно до нього нормативно-правовим актам.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Таким чином, оскаржуване рішення не може відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу рішенням в задоволенні заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного кодексу України, тому суд вбачає необхідним визнати таке рішення протиправним, скасувавши його.

Водночас, позовні вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою не підлягають задоволенню, оскільки у спірному рішенні не було надано оцінки висновкам погодження розробленого проекту землеустрою щодо відповідності вимогам закону. У свою чергу, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності наявних невідповідностей, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність, у разі наявності підстав, що унеможливлюють надання у власність спірної земельної ділянки, може бути необґрунтованим та призвести до передачі земельної ділянки з порушенням закону.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Водночас, суд, з урахуванням вимог ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Липоводолинської селищної ради, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд зазначає, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Також слід зазначити, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Враховуючи, що відповідач протиправно відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, суд вважає, що в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження відповідача, а зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Липоводолинської селищної ради, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України з урахуванням висновків суду, буде обґрунтованим, повним та належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.

Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: копію договору про надання юридичних послуг від 07.10.2021, укладеного між позивачем та адвокатом Коваленком Вадимом Миколайовичем (а.с. 40-43), копію акта приймання-передачі наданих послуг від 07.10.2021 (а.с. 44).

Водночас, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20.

При цьому, суд відмічає, що перераховані в Акті приймання-передачі наданих послуг такі види послуг, як вивчення наданих документів (проект землеустрою, рішення про відмову у затверджені проекту, рішення селищної ради); вивчення аналогічної судової практики при розгляді судових справ про визнання відмови незаконною та зобов`язання вчинити дії не дають змоги визначити об`єм та кількість опрацьованих матеріалів, їх відношення до предмету спору, ступінь впливу на кінцевий результат, якого прагне досягти сторона при розгляді даної справи, та кількість витраченого часу на кожен вид робіт, при цьому даний вид послуг, може бути складовою витрат понесених під час складання позову, відповіді на відзив, тощо.

Щодо такого виду виконаних робіт, зазначених в Акті приймання-передачі наданих послуг як представництво клієнта в суді, суд зазначає, що розгляд даної справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та представництво інтересів позивача в суді адвокатом не здійснювалося.

Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує ту обставину, що справа є не складною, а спірні правовідносини не новими у судовій практиці. Отже, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, про що свідчать зміст та обсяг позовної заяви.

З урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, а також значення справи для позивача, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 908, 00 грн., сплачені за квитанцією від 20.11.2021 (а.с. 11).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 4 сесії 8 скликання Липоводолинської селищної ради від 10.08.2021 "Про затвердження проектів землеустрою" в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області.

Зобов`язати Липоводолинську селищну раду (вул. Роменська, 10, смт. Липова Долина, Роменський район, Сумська область, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Липоводолинської селищної ради та за результатами її розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Липоводолинської селищної ради (вул. Роменська, 10, смт. Липова Долина, Роменський район, Сумська область, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько