Справа № 480/388/20
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2022-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2022 року

Київ

справа №480/388/20

адміністративне провадження № К/9901/18559/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Чиркіна С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу №480/388/20

за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білопільської міської ради, Білопільської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішення, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року, прийняте у складі головуючого судді Прилипчук О.А., та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Григорова А.М., суддів: Бартош Н.С., Подобайло З.Г ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Конкурсної комісії виконкому Білопільської міської ради, Білопільської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Конкурсної комісії, оформлене протоколом № 2 від 13.12.2019 щодо визначення переможця конкурсу, яким Комісія уповноважила начальника Відділу освіти Білопільської міської ради Прейса Р.С. призначити на посаду ОСОБА_2 директором Комунального позашкільного навчального закладу Центр дитячої та юнацької творчості Білопільської міської ради як таку, що пройшла за конкурсом та укласти з нею строковий трудовий договір згідно з пп.5.8, п.5 та п.6 Положення про призначення на посаду та звільнення з посади керівників закладів дошкільної освіти, загальної середньої освіти та позашкільної освіти, що належать до комунальної власності Білопільської міської ради, затвердженого рішенням ради від 18.11.2019 № 94.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Білопільської міської ради судовий збір в розмірі 1536,80 грн та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5000,00 грн.

Частково задовольняючи заяву, суди виходили з того, що сума витрат на оплату правової допомоги в розмірі 17 000 грн є не співмірною із складністю справи та обсягом виконаної адвокатом роботи з надання правничої (правової) допомоги в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що фактично послуги з опрацювання нормативної бази, складання уточнення, змін до позовної заяви, доповнення до змісту позовної заяви, опрацювання відзивів, приєднання доказів, складання клопотань про відкладення судового засідання, тощо, які надавалися адвокатом, є послугами з правовою допомогою, проте вони знаходяться у прямому взаємозв`язку зі складанням позовної заяви та участю у судових засідання адвоката та фактично є їх частиною.

Не погоджуючись з додатковим рішенням та постановою апеляційного суду, позивачка оскаржила їх в касаційному порядку. Просить стягнути з відповідача на її корить 27000грн витрат на оплату правової допомоги із розрахунку 17000 грн за надання правової допомоги у суді першої інстанції та по 5000 грн за надання правової допомоги у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що судове рішення прийнято без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 28.04.2021 у справі №640/3098/20.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення скарги з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу.

У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положеннями частини третьої статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 1 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, вимога щодо прайс-листа та акта виконаних робіт (послуг) є необов`язковою за умови, що надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Відповідно до договору №3-а про надання правових послуг адвокатом від 19 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Дорожинець Н.Г. було укладено угоду про надання правових послуг, відповідно до яких клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання представляти (захищати) інтереси клієнта й вести від його імені справи у Сумському окружному адміністративному суді.

На підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 17 000 грн. позивачем по справі було надано такі докази:

- додаток №1 до договору про "Про надання правових послуг адвокатом" за №3-а від 19 грудня 2019 року, додаткової угоди від 20 січня 2020 року фактичний розрахунок розміру судових витрат № 3.1 - а;

- акт прийому наданої правової допомоги адвокатом Дорожинець Н.Г. на підставі договору «Про надання правових послуг адвокатом» № 3-а від 19 грудня 2019 додаткової угоди від 20 січня 2020 року;

- додаткову угоду до Договору №3-а "Про надання правових послуг адвокатом" від 19 грудня 2019 року;

- чек АТ КБ «ПриватБанк» від 19.12.2020 про перерахування ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_3 у сумі 5000 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №65 від 12 серпня 2020 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (доплата); сума: 2244 грн 23 коп.;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №76 від 13 жовтня 2020 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава - договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (доплата); сума: 1000 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №85 від 13 жовтня 2020 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава - договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (доплата); сума: 1216 грн 66 коп.

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №89 від 09 листопада 2020 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава - договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (доплата); сума: 1000 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №90 від 11 листопада 2020 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава - договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (доплата); сума: 788 грн 77 коп.;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 19 грудня 2019 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава - договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (авансовий платіж); сума: 5000 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №39 від 09 квітня 2020 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава - договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (доплата); сума: 2000 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №42 від 13 квітня 2020 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава - договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (доплата); сума: 2000 грн;

- квитанцію до прибуткового ордеру №56 від 06 липня 2020 року (прийнято від ОСОБА_1 , підстава - договір про надання правових послуг адвокатом №3-а від 19 грудня 2019 року; призначення платежу: за надання правових послуг (доплата) сума: 2000 грн.

При цьому, згідно з актом прийому наданої правової допомоги адвокатом Дорожинець Н.Г. на підставі договору «Про надання правових послуг адвокатом» № 3-а від 19 грудня 2019 року, додаткової угоди від 20 січня 2020 року адвокат Дорожинець Н.Г. та Ручкіна Д.С. погодили, що всього витрати часу роботи адвоката становлять 17 годин 00 хвилин, фактична сума витрат становить 17 000 гривень 00 копійок. Вищевказані послуги згідно з фактичним розрахунком розміру судових витрат №3.1-а прийняті замовником ОСОБА_1 .

Відповідно до додатку №1 до договору про надання послуг адвокатом №3-а від 19.12.2019 та додаткової угоди до цього договору від 20.01.2020 фактичний розрахунок розміру судових витрат №3.1-а складається з такого: 1. консультації і роз`яснення з правових питань протягом усього судового провадження, підготовка до судових засідань, робота з клієнтом (2 год. 00 хв.) 2000,00 грн; 2. складання адміністративної позовної заяви, опрацювання нормативно-правової бази; складання уточнення, доповнення та змін до адміністративної позовної заяви, доповнення до змісту позовної заяви (5 год. 00 хв.) 5000,00 грн; 3. опрацювання відзивів, нормативно - правової бази, складання на них відповідей (4 год. 00 хв.) 4000,00 грн; 4. складання процесуальних клопотань: про залишення позовних вимог без розгляду до міської ради, про приєднання доказів і надіслання їх учасникам, про відкладення судового засідання у зв`язку із хворобою ОСОБА_1 (1 год. 00 хв.) 1000,00 грн; 5. участь у судових засіданнях (5 год. 00 хв.) 5000,00 грн. Всього нараховано 17 год. 00 хв. - 17000,00 грн. Фактичні витрати на 20 листопада 2020 року становили 17000 грн 00 коп.

Частково відшкодовуючи позивачці понесені нею витрати на правову допомогу, суди частину із наданих послуг не віднесли саме до правничої допомоги, зокрема, суди дійшли висновку, що консультації і роз`яснення з правових питань протягом усього судового провадження, підготовка до судових засідань, робота з клієнтом, опрацювання нормативно-правової бази; складання уточнення, опрацювання відзивів, нормативно - правової бази, складання процесуальних клопотань: про приєднання доказів і надіслання їх учасникам, про відкладення судового засідання у зв`язку із хворобою ОСОБА_1 не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, консультації і роз`яснення з правових питань протягом усього судового провадження, підготовка до судових засідань, робота з клієнтом, опрацювання нормативно-правової бази, складання уточнення, опрацювання відзивів, нормативно - правової бази, складання процесуальних клопотань є правничою допомогою.

Також, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі №640/3098/20 зазначив:

«Відповідно до положень частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Колегія суддів також враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного суду від 9 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.»

У цій справі Білопільська міська рада заявила клопотання про зменшення судових витрат у зв`язку з їх не співмірністю. Проте, належних аргументів на спростування співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу, відповідачем зазначено не було, оскільки такі зводилися виключно до незгоди із розміром заявлених витрат.

З огляду на вищезазначене, враховуючи категорію та складність справи, а також значення справи для сторін, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність відповідачем доводів щодо неспівмірності витрат, оскільки наявні та досліджені судами докази свідчать про протилежне.

Щодо вимог касаційної скарги про вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає, що порядок розгляду питання розподілу судових витрат в апеляційному суді визначено, зокрема, у статті 322 КАС України, та не належить дот повноважень суду касаційної інстанції.

Стосовно клопотання позивачки про вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту «в» частини третьої статті 356 КАС України у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції вирішується питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Так, що розмір понесених судових витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції складає 5000,00 грн. Ця сума сплачена позивачем за підготовку та подання до суду касаційної інстанції касаційної скарги.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу до суду касаційної інстанції подано квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.05.2021 №133.

Квитанція до прибуткового ордеру, як первинний документ, відповідає вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-14, містить всі необхідні реквізити, у ній вказано призначення платежу з посиланням на відповідний договір.

Колегія суддів також ураховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 826/841/17.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

Отже, суд доходить висновку, що повна компенсація суб`єктом владних повноважень іншій стороні у справі витрат на адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, повинна виступати додатковим запобіжником подачі таким суб`єктом безпідставних, зокрема апеляційних та касаційних скарг.

Це підтверджується, серед іншого, положеннями частини другої статті 2 КАС України, в якій до основних засад (принципів) адміністративного судочинства віднесено як забезпечення права на апеляційний перегляд справи та права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, так і закріплено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Крім того, КАС України надає можливість сторонам до ухвалення судового рішення або у процесі розгляду справи самостійно вирішити спір, зокрема, й шляхом самостійного виправлення суб`єктом владних повноважень допущеної помилки та відновлення порушених прав і законних інтересів особи, а саме: 1) примирення сторін (статті 190-191 КАС України); 2) закриття провадження у справі, зокрема, щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (пункт 8 частини першої статті 238 КАС України).

Аналізуючи подані докази, враховуючи складність та значення справи для сторін, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Білопільської міської ради витрат на правову допомогу у розмірі 5000,0 грн, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд вважає ці витрати співмірними та пропорційними до виконаної адвокатом роботи та затраченого часу.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Білопільської міської ради витрат на оплату правової допомоги в розмірі 5000,00 грн - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Білопільської міської ради (41800, Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна, 70, ) витрати на оплату правової допомоги в розмірі 17000,00 грн.

В решті додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі №480/388/20 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Білопільської міської ради (41800, Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна, 70, ) 5000 грн (п`ять тисяч грн 00 копійок) витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

С.М. Чиркін ,

Судді Верховного Суду